| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/16480/25 Суддя (судді) першої інстанції: Парненко В.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Файдюка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо обчислення їй пенсії за віком без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018, 2019, 2020 роки;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплатити їй пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018, 2019, 2020 роки з 20 травня 2021 року з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 03.10.2012 отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
20.05.2021 після набуття права на пенсію за віком вона звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Проте при обчисленні пенсії за віком відповідач не застосував показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії, а застосував показник середньої заробітної плати, який використовувався при обчисленні попереднього виду пенсії.
Позивач вважала, що її звернення за пенсією за віком відповідно до Закону №1058-IV не є переведенням з одного виду пенсії на інший у розумінні частини третьої статті 45 цього Закону, оскільки раніше вона отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до іншого закону – Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області щодо обчислення ОСОБА_1 пенсії за віком без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018, 2019, 2020 роки.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком із застосуванням зазначеного показника за 2018, 2019, 2020 роки з 20 травня 2021 року з урахуванням різниці, що вже була виплачена.
Не погоджуючись із таким рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції положень статей 40, 45 Закону №1058-IV.
На переконання апелянта, у спірних правовідносинах мало місце переведення позивача з одного виду пенсії на інший, а тому відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV при обчисленні пенсії правомірно застосовано показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Крім того, апелянт наголошує на пропуску позивачем установленого статтею 122 КАС України шестимісячного строку звернення до адміністративного суду, оскільки пенсію за віком у спірному розмірі позивач отримує з травня 2021 року, тоді як із цим позовом звернулася до суду лише 04.04.2025.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, правильність установлення судом першої інстанції обставин справи та застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 03.10.2012 ОСОБА_1 отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення».
20.05.2021 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З 20.05.2021 органом Пенсійного фонду позивачу призначено (перераховано) пенсію за віком із застосуванням положень частини третьої статті 45 Закону №1058-IV та показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час обчислення попереднього виду пенсії.
З матеріалів справи також убачається, що при визначенні розміру пенсії за віком відповідач застосував показник середньої заробітної плати за 2014– 2016 роки, що підтверджується, зокрема, листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.11.2024.
Вважаючи, що при призначенні їй у 2021 році пенсії за віком відповідач мав застосувати не показник середньої заробітної плати, який використовувався при обчисленні попередньої пенсії за вислугу років, а показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передували року звернення за пенсією за віком, тобто за 2018, 2019 та 2020 роки, ОСОБА_1 звернулася за захистом своїх прав до адміністративного суду.
З цим позовом позивач звернулася 04.04.2025, просивши відновити порушене право починаючи з 20.05.2021.
Таким чином, спірним у цій справі є, по-перше, питання про те, чи є звернення позивача 20.05.2021 за пенсією за віком переведенням з одного виду пенсії на інший у розумінні частини третьої статті 45 Закону №1058-IV або призначенням пенсії за віком за іншим законом, та, по-друге, питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду з вимогами про здійснення відповідних виплат починаючи з 20.05.2021.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові відносини у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування регулюються Законом №1058-IV.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону №1058-IV у солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Пенсія за вислугу років до переліку пенсійних виплат, передбачених статтею 9 Закону №1058-IV, не належить.
Відповідно до частини другої статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою, одним із елементів якої є показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Разом із тим частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату та інших документів, що знаходяться на час переведення в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що положення частини третьої статті 45 Закону №1058-IV регулюють правовідносини щодо переведення між видами пенсій, призначених відповідно до Закону №1058-IV.
Натомість у цій справі встановлено, що з 03.10.2012 ОСОБА_1 отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону №1788-XII, а 20.05.2021 звернулася за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.
Отже, попередня пенсія позивача була призначена за іншим законом та не належить до видів пенсій, передбачених статтею 9 Закону №1058-IV.
Сам по собі факт використання під час визначення розміру пенсії за вислугу років окремих положень Закону №1058-IV не змінює правової природи та законодавчої підстави призначення такої пенсії.
Визначальним для застосування частини третьої статті 45 Закону №1058-IV є саме вид та правова підстава раніше призначеної пенсії, а не факт перебування особи на пенсійному обліку до звернення за пенсією за віком.
За таких обставин звернення ОСОБА_1 20.05.2021 за пенсією за віком відповідно до Закону №1058-IV не є переведенням з одного виду пенсії на інший у розумінні частини третьої статті 45 цього Закону.
Відтак при визначенні розміру пенсії за віком позивачу підлягав застосуванню передбачений частиною другою статті 40 Закону №1058-IV показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передували року звернення за призначенням пенсії.
Оскільки ОСОБА_1 звернулася за призначенням пенсії за віком у 2021 році, таким показником є показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018, 2019 та 2020 роки.
Аналогічний правовий підхід щодо застосування статей 40 та 45 Закону №1058-IV до правовідносин, пов`язаних із призначенням пенсії за віком особам, які до цього отримували пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII, викладений у практиці Верховного Суду.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача в частині застосування при обчисленні пенсії за віком позивача попереднього показника середньої заробітної плати.
Доводи апеляційної скарги у цій частині правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Водночас колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо недотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду в частині вимог про здійснення відповідних виплат починаючи з 20.05.2021.
Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Поняття «повинна була дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання про порушення свого права, високу вірогідність та можливість дізнатися про таке порушення.
Пенсія є щомісячним періодичним платежем, розмір якого відомий особі, яка його отримує.
Отже, отримуючи пенсію за віком у визначеному органом Пенсійного фонду розмірі, позивач мала об`єктивну можливість виявити належну заінтересованість та без невиправданої затримки звернутися до пенсійного органу для отримання інформації про складові її пенсійної виплати і показники, застосовані при її обчисленні.
Як установлено матеріалами справи, пенсія за віком із застосуванням спірного показника середньої заробітної плати виплачується позивачу з 20.05.2021.
Водночас до адміністративного суду з вимогами про застосування показника середньої заробітної плати за 2018– 2020 роки починаючи з 20.05.2021 ОСОБА_1 звернулася лише 04.04.2025, тобто майже через чотири роки після призначення пенсії у спірному розмірі.
Отримання позивачем листа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 01.11.2024 не змінює моменту, з якого позивач повинна була дізнатися про можливе порушення свого права.
Такий лист лише підтверджує час, коли позивач почала вчиняти активні дії щодо з`ясування правильності обчислення її пенсії, однак не свідчить про неможливість вчинення таких дій раніше.
Інший підхід фактично надавав би особі можливість самостійно змінювати початок перебігу встановленого процесуальним законом строку шляхом подання заяви до суб`єкта владних повноважень через невизначений проміжок часу після виникнення спірних правовідносин.
При цьому матеріали справи не містять доказів існування об`єктивних обставин, які перешкоджали позивачу протягом тривалого часу з`ясувати порядок обчислення призначеної їй пенсії та своєчасно звернутися за судовим захистом.
Триваючий характер пенсійних правовідносин також не свідчить про можливість необмеженого в часі судового захисту щодо виплат за минулі періоди.
У спорах щодо періодичних пенсійних виплат порушене право підлягає захисту в межах установленого процесуальним законом строку, що передував зверненню особи до адміністративного суду.
Оскільки ОСОБА_1 звернулася з цим позовом 04.04.2025, шестимісячний строк, передбачений частиною другою статті 122 КАС України, охоплює період починаючи з 04.10.2024.
Таким чином, позовні вимоги в частині виплати пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2018– 2020 роки за період з 20.05.2021 по 03.10.2024 включно заявлені поза межами встановленого законом шестимісячного строку звернення до адміністративного суду.
Поважних причин пропуску зазначеного строку матеріалами справи не встановлено.
Водночас вимоги позивача щодо належного обчислення та виплати пенсії починаючи з 04.10.2024 заявлені в межах строку звернення до адміністративного суду та підлягають вирішенню по суті.
Суд першої інстанції наведеного не врахував та, задовольняючи позов у повному обсязі, зобов`язав відповідача здійснити відповідні виплати починаючи з 20.05.2021, не надавши належної правової оцінки питанню дотримання позивачем строку звернення до суду.
Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку або якщо вказані ним підстави будуть визнані неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Відповідно до статті 319 КАС України судове рішення суду першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із залишенням позовної заяви без розгляду у відповідній частині з підстав, установлених статтею 240 цього Кодексу.
Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення вимог про здійснення виплати пенсії за період з 20.05.2021 по 03.10.2024 включно із залишенням позовної заяви в цій частині без розгляду.
Відповідно до частин першої – третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з частиною першою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За результатами апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та обґрунтовано встановив наявність у ОСОБА_1 права на обчислення пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2018, 2019 та 2020 роки.
Доводи відповідача про необхідність застосування частини третьої статті 45 Закону №1058-IV є необґрунтованими, оскільки попередня пенсія за вислугу років була призначена позивачу відповідно до Закону №1788-XII, тоді як 20.05.2021 вона вперше звернулася за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV.
Водночас суд першої інстанції не врахував установленого статтею 122 КАС України шестимісячного строку звернення до адміністративного суду та безпідставно поширив судовий захист на весь період починаючи з 20.05.2021.
За таких обставин апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області підлягає частковому задоволенню.
При цьому колегія суддів наголошує, що застосування процесуального строку звернення до суду не змінює дати призначення позивачу пенсії за віком – 20.05.2021, а лише обмежує період, за який порушене право підлягає судовому захисту в межах цього провадження.
Отже, належним способом захисту права позивача в межах строку звернення до суду є зобов`язання відповідача здійснити з 04.10.2024 обчислення та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2018– 2020 роки з урахуванням раніше виплачених сум.
Керуючись статтями 122, 123, 240, 242, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів –
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018, 2019, 2020 роки за період з 20 травня 2021 року по 03 жовтня 2024 року включно.
Позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимог щодо виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018, 2019, 2020 роки за період з 20 травня 2021 року по 03 жовтня 2024 року включно – залишити без розгляду.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року змінити в частині визначення періоду, з якого порушене право ОСОБА_1 підлягає судовому захисту, виклавши абзац третій його резолютивної частини в такій редакції:
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_1 з 04 жовтня 2024 року обчислення та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2018, 2019, 2020 роки, з урахуванням раніше виплачених сум».
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

В.В. Файдюк