Дата документу 25.08.2026 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________
Єдиний унікальний № 333/9683/25 Головуючий у 1 інстанції Круглікова А. В.
Провадження № 22-ц/807/1961/26 Суддя доповідач Салтан Лілія Геннадіївна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого, судді-доповідача: Салтан Л.Г.,
членів колегії: суддів: Бредуна Д.С.,Сакояна Д.І.,
за участю секретаря судового засідання: Товстопятко З.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на ухвалу Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 15 липня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: КСП «Запоріжзеленгосп» Запорізької обласної ради, про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку при звільненні

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2025 року до Комунарського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку при звільненні.
Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 14 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 15 липня 2026 року позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Універс» Запорізької обласної ради про стягнення компенсації за невикористану щорічну відпустку, вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку при звільненні залишений без розгляду.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, 22 липня 2026 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 липня 2026 року про залишення позову без розгляду, справу направити для продовження розгляду в суді першої інстанції. 
Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, посилаючись на те, що судом першої інстанції не була узята до уваги подана представником позивача заява щодо проведення судового засідання 15 липня 2026 року без його участі, в якій він також просив застосувати до КСП «Запоріжзеленгосп» ЗОР заходів процесуального впливу у зв`язку з невиконанням ухвали про витребування доказів, повторно зобов`язати зазначену установу надати витребувані судом докази та відкласти розгляд справи. 
Таким чином, твердження суду про відсутність заяви щодо розгляду справи у відсутність сторони позивача та про подання виключно заяв про відкладення є очевидно помилковим. 
Крім того, у зазначені в оскаржуваній ухвалі дати 03 лютого 2026 року, 28 квітня 2026 року та 14 травня 2026 року судові засідання не відбулися у зв`язку з відпусткою судді та її зайнятістю в іншому процесі, що підтверджено довідками, складеними секретарем судових засідань, а тому засідання, які не відбулися з причин, залежних від суду, не можуть утворювати повторну неявку позивача та її представника.
Також в матеріалах справи відсутні докази щодо належного повідомлення позивачки про час та місце судового засідання, оскільки вона не зверталася до суду з заявою щодо повідомлення шляхом отримання SMS-повідомлень. 
Також просить звернути увагу на ті обставини, що відсутність сторони позивача була обумовлена поважними причинами, про існування яких суд повідомлявся завчасно, та не вжито заходів щодо витребування доказів, які є суттєвими для правильного вирішення спору, відносно яких судом було постановлено ухвалу про витребування.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу справи від 23 липня 2026 року для розгляду цієї справи визначений склад колегії: головуючий суддя (суддя-доповідач) Салтан Л.Г. та члени колегії: судді Бредун Д.С. та Сакоян Д.І.
Ухвалою від 23 липня 2026 року, постановленою суддею-доповідачем Салтан Л.Г., вказану справу витребувано у суду першої інстанції.
29 липня 2026 року вищезазначена справа надійшла до апеляційного суду.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 31 липня 2026 року відкрито провадження.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 31 липня 2026 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні, наданий строк на наданні відзиву.
18 серпня 2026 року до суду надійшли письмові пояснення представника апелянта, в яких він звертає увагу колегії суддів апеляційної інстанції, що тривалість розгляду була зумовлена не втратою інтересу позивача до справи, а серед іншого, невиконанням ухвал про витребування доказів та неодноразовим непроведенням судових засідань з причин, залежних від самого суду. 
18 серпня 2026 року від представника КСП «Запоріжзеленгосп» ЗОР надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник зазначеної установи вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, звертає увагу апеляційного суду, що матеріали справи не містять заяви позивача про розгляд справи за її відсутності, яка б унеможливлювала застосування положень п. 3 ч.1 ст.257 ЦПК України. Просить залишити ухвалу суду першої інстанції від 14 жовтня 2025 року без змін.
19 серпня 2026 року від представника КП «Універс» ЗОР надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому звернуто увагу, що судове провадження в суді першої інстанції тривало близько дев`яти місяців, сторона позивача була обізнана про її рух, систематично подавала до суду різні процесуальні заяви і клопотання, однак позивач ОСОБА_1 особистої участі в розгляді справи не брала, та її представник у засідання також не з`являвся. Основним доводом на який посилається представник позивачки в апеляційній скарзі є твердження про те, що сторона позивача щонайменше у п`яти випадках просила проводити засідання без участі представника, зокрема 23.06.2026 та 15.07.2026. Однак суд не повинен самостійно доповнювати подану процесуальну заяву волевиявленням, яке в ній прямо або однозначно не висловлено, та припускати, що прохання адвоката про власну неучасть водночас означає безумовну згоду позивача на розгляд і вирішення справи за його особистої відсутності. Обов`язок надати витребувані судом докази та обов`язок сторони позивача належним чином реалізовувати власні процесуальні права є різними та самостійними процесуальними обов`язками.
Просить звернути увагу на постанову Запорізького апеляційного суду від 17.06.2026 у справі № 333/9682/25, в якій було дано оцінку аналогічній процесуальній поведінці позивачки та її представника. Повторення у декількох однотипних судових провадженнях аналогічної моделі поведінки - неявка сторони та її представника у призначені засідання, подання клопотань про відкладення чи проведення засідань без участі представника, подальше залишення позовів без розгляду та оскарження відповідних ухвал – об`єктивно спростовує намагання представити процесуальну ситуацію у цій справі як одиничний або випадковий епізод. Неточність формулювання судом характеру всіх процесуальних заяв ще не означає автоматично неправильного вирішення питання про залишення позову без розгляду. Ні положення ст. 64 ЦПК України, ні доводи апеляційної скарги не дають підстав автоматично ототожнювати клопотання адвоката провести засідання без його участі з заявою позивача ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
У судовому засіданні представник позивача, який приймав участь в режимі відеоконференцзв`язку, наполягав на задоволенні скарги. 
Представник відповідача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, з заявами про відкладення розгляду не зверталися, право на надання відзиву не використали.
Вирішуючи питання щодо розгляду скарги у відсутність учасників, що не з`явилися в судове засідання, колегія суддів враховує, що за змістом ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження; відповідно положень ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи; суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 зазначено, що Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд виходить з того, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Оскільки учасники справи були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, скаржник реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у апеляційній скарзі, інші учасники процесу виклали доводи у відзиві, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції(ст. 367 ЦПК України), колегія суддів не вбачала підстав для відкладення розгляду справи та вважала за доцільне розглянути справу в даному судовому засіданні, оскільки неявка учасників справи не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає її розгляду.
Відводів, самовідводів у справі не заявлено. 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, в порядку, передбаченому ст. 367 ЦПК України, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що в судові засідання, призначені на 18 листопада 2025 року, 16 грудня 2025 року, 03 лютого 2026 року, 17 березня 2026 року, 28 квітня 2026 року, 14 травня 2026 року, 23 червня 2026 року, 15 липня 2026 року позивачка та її представник не з`явились, були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку. Представник позивача адвокат Бізденежний С.Р. на кожне судове засідання подавав заяву про відкладення розгляду справи.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду, з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.
Таке право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Суд відзначає, що у п. 1 ст. 6 Конвенції гарантується «процесуальна» справедливість, тобто змагальні провадження, у процесі яких у суді на рівних засадах заслуховуються аргументи сторін (рішення ЄСПЛ «Star Cate Epilekta Gevmata and Others v. Greece» від 06 липня 2010 року № 54111/07).
Суд враховує, що одним із елементів права на суд (окрім права на доступ) є принцип процесуальної рівноправності сторін, або так званий принцип «рівної зброї» («equality of arms») згідно з яким кожній стороні має бути надано розумну можливість подати обґрунтування своєї позиції за умов, які б не ставили цю сторону у становище істотно невигідне по відношенню до опонента.
Цей принцип вимагає насамперед рівності сторін спору в їхніх процесуальних можливостях щодо подання доказів і пояснень у судовому провадженні (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands» від 27 жовтня 1993 року та «Ankerl v. Switzerland» від 23 жовтня 1996 року).
Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Дюлоранс проти Франції», «Донадзе проти Грузії»).
Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).
Загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було поінформовано про цей факт. Тому на національні суди може покладатися обов`язок з`ясувати, чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами, та, у разі потреби, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (KHARCHENKO v. UKRAINE, № 37666/13, § 6, 7, ЄСПЛ, від 03 жовтня 2019 року).
Право на публічний розгляд, передбачене п. 1 ст. 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).
Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (ч.2 ст.211 ЦПК України).
Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. 
Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (ч. 2,5,6,8 ст.128 ЦПК України).
У ч. 13 ст. 128 ЦПК України передбачено, що за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має електронного кабінету, та технічної можливості повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зазначено, що «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року в справі № 201/6092/17 (провадження № 61-48215св18) вказано, що довідка про доставку SMS-повідомленням не може вважатися доказом належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання, оскільки У матеріалах справи відсутня заява про намір отримання судової повістки в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2023 року у справі № 495/6258/20 (провадження № 61-3992св23) вказано, що «можливість повідомлення учасника справи, зокрема, за допомогою засобів мобільного зв`язку передбачена у ч. 9, 13 ст.128 ЦПК України. Відповідно суд може повідомляти учасника справи про розгляд справи з використанням засобів мобільного зв`язку шляхом надіслання текстових повідомлень виключно за наявності відповідної письмової заяви такого учасника справи. 
За змістом п.п. 2, 3 ч.1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
У ч. 2 ст. 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними (п.2).
Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
За змістом наведених вище норм, суд після відкриття судового засідання має надати оцінку усім відомим йому обставинам і причинам неявки учасників справи, відтак вирішити питання щодо наявності підстав для відкладення розгляду справи з дотриманням балансу процесуальних гарантій розумності строків розгляду справи судом та забезпечення прав особи на судовий захист і участь у своїй справі, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, рівності всіх учасників перед законом і судом.
Судом першої інстанції не надано оцінки обставинам і причинам неявки позивачки та її представника у судове засідання, наявності/відсутності підстав для відкладення судового розгляду справи, у тому числі і з причин належного повідомлення позивачки про дату, час та місце судового засідання.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
Повноваження адвоката підтверджені копією ордера серії АР № 1009285, відповідно до якого процесуальні права не обмежені.
Процесуальна поведінка позивачки ОСОБА_1 , яка не з`являлася до судового засідання, свідчить про її вибір щодо участі у справі через свого представника у певних судових засіданнях, що не позбавляє обов`язку суду повідомляти її про час та місце судових засідань, оскільки жодних обмежень у її праві щодо особистої участі не існує.
Суд першої інстанції вважав належним повідомлення позивача про дату та місце шляхом отримання SMS-повідомлення на номер мобільного телефону, який був зазначений нею у позову. Натомість матеріали справи не містять жодної заяви ОСОБА_1  про намір отримати судову повістку в електронному вигляді за допомогою SMS-повідомлення. 
Також відсутня інформація, яка підтверджує належне повідомлення позивачки про проведення судового розгляду як в зазначену дату, так і в попередні дати іншими засобами, передбаченими ЦПК України, у тому числі і шляхом передачі судової повістки на її ім`я представнику для передачі. 
Отже, висновок суду першої інстанції щодо належного повідомлення позивачки є помилковим.
Матеріали справи містять заяви представника позивача ОСОБА_2 щодо проведення судових засідань, призначених на 23 червня 2026 року та на 15 липня 2026 року у його відсутність.
Звертаючись до суду з такою заявою, представник позивача повинен був усвідомлювати, що у його відсутність будуть розглянуті заявлені ним клопотання, за результатами розгляду яких та відсутності підстав для відкладення розгляду справи (у тому числі і з підстав відсутності доказів на підтвердження неналежного повідомлення позивачки) суд мав би перейти до вирішення питання щодо розгляду справи по суті у відсутність представника позивачки, який надав відповідну заяву, та на підставі наявних у справі доказів ухвалити відповідне рішення.
Відтак, суд першої інстанції за наявності такої заяви, що містить декілька клопотань, у тому числі і щодо відкладення розгляду справи та проведення судового засідання у відсутність представника позивача, дійшов до висновку щодо можливості розгляду заявлених представником позивача клопотань у його відсутність, про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, а тому за наявності такої заяви не мав би вирішувати питання щодо залишення позову без розгляду, а повинен був вирішити питання щодо можливості розгляду справи у судовому засіданні 15 липня 2026 року по суті у відсутності сторони, яка звернулася до суду з відповідним клопотанням про проведення судового засідання у її відсутність.
Також суд першої інстанції, зазначаючи дати судових засідань, до яких не з`явилися представник позивача та позивачка, не звернув уваги на ті обставини, що 03 лютого 2026 року судове засідання взагалі не відбулося у зв`язку з відпусткою судді, що підтверджується довідкою (а.с.75), 28 квітня 2026 року судове засідання не відбулося через зайнятість судді в іншому судовому процесі, про що складено довідку (а.с.103), 14 травня 2026 року судове засідання не відбулося через зайнятість судді в іншому судовому процесі, що підтверджується довідкою (а.с.110). 
В наступні два засідання 23 червня 2026 року та 15 липня 2026 року представник позивача подавав заяви щодо проведення судових засідань у його відсутність, однак в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції такі заяви залишив поза увагою, не надавши їм жодної оцінки, не вмотивувавши підстави для їхнього відхилення.
За таких обставин, колегія суддів вважає передчасним залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою представника позивача, який надавав заяву щодо проведення двох судових засідань поспіль у його відсутність та за відсутності даних про належне повідомлення позивачки про судовий розгляд, що свідчить про неналежне виконання судом першої інстанції обов`язків із забезпечення всебічності, повноти і справедливості судового розгляду.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду - скасуванню, а справу слід направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381 – 384 ЦПК Україниапеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , - задовольнити.
Ухвалу Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 15 липня 2026 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови виготовлений 01 вересня 2026 року. Копію постанови направити учасникам провадження для відома. 

Головуючий суддя: Л.Г. Салтан

Члени колегії:

Суддя: Д.С. Бредун 

Суддя: Д.І. Сакоян