ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2026 року | | Справа № 380/19241/25 пров. № А/857/20477/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р. М., суддів Димарчук Т. М.,Сала П. І., розглянув в порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року (головуючий суддя Качур Роксолана Петрівна, м. Львів) у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій,-
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач) з такими вимогами:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплаті підвищення до пенсії у розмірі 50 процентів від мінімальної пенсії за віком, згідно з пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату підвищення до пенсії у розмірі 50 процентів від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, починаючи з 07.08.2025, з урахуванням раніше виплачених сум.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Суд першої інстанції постановив рішення, яким задоволено повністю адміністративний позов, а саме суд: - визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплаті підвищення до пенсії у розмірі 50 процентів від мінімальної пенсії за віком, згідно з пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано; - зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату підвищення до пенсії у розмірі 50 процентів від мінімальної пенсії за віком згідно з пунктом "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", як репресованій особі, яку у подальшому було реабілітовано, починаючи з 07.08.2025, з урахуванням раніше виплачених сум.
Приймаючи оскаржене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону № 1788-XII, який має вищу юридичну силу, а не п.п. 2 п. 4 Постанови № 654, зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону. Оскільки позивачка є особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом була реабілітована, то у неї наявні підстави для нарахування та виплати підвищення до пенсії у розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком на підставі пункту «г» статті 77 Закону № 1788-XII. Суд наголосив на тому, що таке підвищення має бути встановлено позивачці із розрахунку 50 процентів мінімальної пенсії за віком, оскільки її виселено на спецпоселення в Тюменську область і визнано саме репресованою особою, яку у подальшому було реабілітовано, а не членом сім`ї такої особи, як вказує відповідач.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Відповідач оскаржив рішення першої інстанції до Восьмого апеляційного адміністративного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначив, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» у позивачки як члена сім`ї примусово переселеного розмір підвищення становить 43,52 грн. Зазначив, що позивачка перебувала на спецпоселенні як член сім`ї репресованого та згодом реабілітована. Особи, які були незаконно вислані чи заслані і згодом реабілітовані, поновлюються в усіх громадянських правах, але на них не поширюються пільги, передбачені статтею 6 Закону № 962. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:
Позивачка правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. 
Суд на підставі частини четвертої статті 304 КАС України дійшов висновку, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Обставини справи, які встановив суд першої інстанції та перевірив суд апеляційної інстанції:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 реабілітована громадянка, яка є пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області.
Відповідно до Довідки Управління внутрішніх справ Львівської області № 4/5-18869с від 28.07.1992 громадянка ОСОБА_2 10 грудня 1951 року із с. Трушевичі, був. Добромильського району Львівської області за рішенням особливої наради при МДБ СРСР виселена на спецпоселення в Тюменську область, з якого звільнена в березні 1960 р.
На заяву позивачки від 07.08.2025 щодо перерахунку пенсії, відповідач листом № 17060-17936/С52/8-1300/25 від 21.08.2025 відповів, що відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії підвищуються на 50 відсотків, а членам їх сімей, яких було примусово виселено - на 25 відсотків мінімальної пенсії за віком. При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» (зі змінами) репресованим особам, яких у подальшому реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що вилачується замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено - 43,52 грн. Вказав, що розмір пенсії позивачки станом на 01.06.2025 складає 5882,07 грн, в т.ч. 43,52 грн підвищення як члену сім`ї репресованих, яких у подальшому було реабілітовано.
Обставини справи, які встановив суд апеляційної інстанції
Відповідно до довідки Управління внутрішніх справ у Львівській області від 28.07.1992 № 4/5-18869с, видана про те, що ОСОБА_3 1951 р.н. разом з родиною 10.12.1951 року були виселені із села Трушевичі, був. Добромильського району, Львівської області на підставі рішення Особливої наради при МДБ СРСР виселені на спецпоселення в Тюменську область, з якого звільнені в березні 1960 року. На підставі Закону УРСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» вищевказані особи (в т.ч. ОСОБА_3 ) реабілітовані з поверненням конфіскованого майна або його вартості.
Управління соціального захисту населення Самбірської міської ради видало ОСОБА_1 посвідчення серії НОМЕР_1 від 26.06.2025 на підтвердження статусу реабілітованої особи та наявності права на пільги, передбачені Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років. Посвідчення діє на всій території України.
Позивачка перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та з 18.11.2006 отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058, в склад пенсійної виплати входить надбавка членам сімей реабілітованих в сумі 43,52 грн. на підставі п. 4.2 Постанови № 654.
Норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини:
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17.04.1991 № 962-XII (далі - Закон № 962-XII) реабілітованими особами належить вважати осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону. 
Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами.
Стаття 3 Закону № 962-XII у вказаній редакції містила положення, згідно з якими належить реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими бандпособниками та їх сім`ями.
Відповідно до статті 6 Закону № 962-XII у наведеній редакції реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими комітетами відповідних місцевих Рад народних депутатів.
Пунктом 2.13 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління ПФУ від 07.07.2014 №13-1) визначено, що за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 статті 2 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.
Відповідно до пункту г) статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІІ репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії підвищуються на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону №1058-IV мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Частиною четвертою цієї статті визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений частинами першою - третьою цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.
Підпунктом 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» (далі - Постанова №654) установлено, що з 01.09.2008 громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.
Відповідно до пункту 6 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. 
05.05.2018 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 13.03.2018 №2325-VIII (далі - Закон №2325-VIII), яким внесені зміни, зокрема, у Закон України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Так, серед іншого:
- змінена назва Закону - «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;
- викладено в новій редакції статті 1, 3, внесені зміни до статті 6 Закону № 962-ХІІ, Закон доповнено статтями 1^1 - 1^4.
Відповідно до статті 1^2 Закону № 962-ХІІ реабілітованими визнаються особи: 1) які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; 2) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; 3) стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; 4) які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; 5) стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.
Стаття 1^3 Закону № 962-ХІІ передбачає, що потерпілими від репресій визнаються:
1) чоловік або дружина репресованої особи, який/яка на момент здійснення репресії перебували у шлюбі з репресованою особою;
2) діти репресованої особи, у тому числі усиновлені, які у віці до 18 років залишилися без батька, матері (усиновлювача) внаслідок здійснення репресій проти батька, матері (усиновлювача) або які народилися не пізніше ніж через 10 місяців з дня арешту батька, матері, або які народилися у місці позбавлення волі, на засланні, висланні під час перебування репресованої особи у місці позбавлення волі, на засланні, висланні, залишення репресованої особи для роботи у таборах Народного комісаріату внутрішніх справ у становищі вільнонайманого без права виїзду з прикріпленням до районів табору-будівництва, закріплення репресованої особи за будівництвом згідно з директивою Народного комісара внутрішніх справ та Прокурора СРСР від 29 квітня 1942 року № 185, або які народилися у матері, яку було примусово безпідставно поміщено до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, під час перебування матері у такому психіатричному закладі, або які у віці до 18 років перебували, незалежно від тривалості, у спецприймальниках чи розподільниках, спеціальних будинках малюка чи дитячих будинках репресивних органів, або які внаслідок здійснення репресії проти батька, матері були примусово позбавлені імен, включаючи родові імена;
3) інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи.
Відповідно до визначення, яке міститься у статті 1-1 Закону №962-XII репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом; заслання - це примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення. Пунктом 5 частини першої статті 2 Закону №962-XII заслання визначене однією із форм репресій.
Відповідно до частини 8, 9 статті 6 Закону № 962-ХІІ реабілітованим, які мають право на передбачені цим Законом пільги, видається посвідчення єдиного зразка, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Видача цього посвідчення проводиться за місцем проживання виконавчими органами відповідних сільських, селищних, міських рад, у тому числі обраними об`єднаними територіальними громадами.
Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 19 травня 2021 р. № 535 затверджений зразок посвідчення реабілітованої особи. 
Відповідно до пункту 2 Постанови № 535 установлено, що посвідчення реабілітованого, видане до набрання чинності цією постановою за зразком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 24 червня 1991 р. № 48 «Про заходи щодо реалізації Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (ЗП УРСР, 1991 р., № 6, ст. 51), є дійсним протягом строку його дії.
Відповідно до пункту 2.6 Порядку № 22-1 при призначенні до пенсій надбавок, допомог, додаткової пенсії, компенсації, пенсії за особливі заслуги перед Україною та підвищень відповідно надаються документи про визнання заявника реабілітованим або членом його сім`ї, якого було примусово переселено (для підвищення пенсії згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення»)
Пунктом 2.13 Порядку № 22-1 за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається посвідчення реабілітованого. Для реабілітованих осіб, потерпілих від репресій, зазначених в пунктах 5-7 статті 2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів - довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.
Позиція суду апеляційної інстанції
суд першої інстанції при прийнятті рішення дійшов висновку, що позивачка є особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій і згодом була реабілітована, а тому має право на підвищення до пенсії у розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому суд виходив із того, що позивачку було виселено на спецпоселення в Тюменську область та визнано репресованою особою, яку у подальшому було реабілітовано, а не членом сім`ї такої особи.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність і обґрунтованість рішення, частково погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на такі мотиви:
відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення. 
З долучених до матеріалів справи письмових доказів суд встановив, що ОСОБА_1 :
- в розумінні Закону № 962-XII є репресованою особою як член сім`ї в складі чотирьох повнолітніх та двох малолітніх дітей (в тому числі позивачки, ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що були примусово виселені з села Трушевичі, був. Добромильського району Львівської області на спецпоселення в Тюменську область з 10.12.1951 по березень 1960 року;
- є особою потерпілою від репресій на підставі статті 1^3 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;
- отримує пенсію за віком на підставі Закону № 1058, до складу якої входить надбавка членам сімей реабілітованих в сумі 43,52 грн. на підставі п. 4.2 Постанови № 654, тобто розмірі, що є значно меншим за встановлений пунктом «г» статті 77 Закону № 1788-ХІІІ.
Так, відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.
Відповідно до статті 13 Закону № 962-XII потерпілими від репресій визнаються, зокрема, інші особи, які на момент здійснення репресії спільно проживали, були пов`язані спільним побутом з репресованою особою або перебували на утриманні репресованої особи. При цьому стаття 1-1 Закону № 962-XII розмежовує поняття репресованої особи та членів її сім`ї, а пунктом 5 частини першої статті 2 цього Закону заслання визначено однією з форм репресій.
Отже, підставою для призначення підвищення до пенсії у розмірі 50% є встановлення того факту, що особа зазнала політичних репресій, тоді підвищення у розмірі 25% надається особі, що є членом сім`ї репресованої особи та була примусово переселена.
Позивачка ще немовлям у віці менше одного місяця (народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 ) була 10.12.1951 примусово переселена разом із своїми репресованими батьками, що підтверджується довідкою Управління внутрішніх справ у Львівській області від 28.07.1992 № 4/5-18869с, тому в розумінні пункту «г» статті 77 Закону № 1788-ХІІІ вона є членом сім`ї репресованих осіб, яких було примусово переселено, а не особою, яка необґрунтовано зазнала політичних репресій.
У цій справі матеріали не містять доказів того, що до позивачки особисто застосовувалися репресивні заходи з політичних, соціальних, національних чи інших мотивів, передбачених Законом № 962-XII. Натомість наявні у справі документи підтверджують, що позивачка немовлям була примусово переселена разом із сім`єю у зв`язку із застосуванням репресій до її батьків.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у позивачки права на підвищення до пенсії на підставі пункту «г» статті 77 Закону № 1788-XII, однак визнає помилковим визначений судом розмір такого підвищення.
Оскільки ОСОБА_1 належить до категорії членів сім`ї репресованої особи, яку було примусово переміщено разом з сім`єю з місця їх проживання з обов`язковим поселенням у спецпоселенні (заслання), то розмір підвищення відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII повинен становити 25% мінімальної пенсії за віком, а не 50%, як помилково вирішив суд першої інстанції. 
Разом з тим, колегія суддів вважає помилковими аргументи відповідача-апелянта про те, що позивачка взагалі не має права на підвищення до пенсії та що до неї підлягає застосуванню лише підпункт 2 пункту 4 Постанови № 654.
Підпунктом 2 пункту 4 Постанови № 654 встановлено підвищення до пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, у розмірі 54,40 грн, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 грн. 
Водночас пункт «г» статті 77 Закону № 1788-XII встановлює підвищення у процентному співвідношенні до мінімальної пенсії за віком. Отже, положення Постанови № 654 у частині визначення фіксованого розміру такого підвищення не відповідають встановленому законом способу визначення його розміру та звужують обсяг соціальної гарантії, встановленої актом вищою юридичної сили - законом.
Відповідно до частини третьої статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України. Керуючись цією процесуальною нормою, суд дійшов висновку, що при визначенні розміру підвищення до пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, слід застосовувати положення Закону №1788-ХІІІ, а не Постанови №654. 
Таким чином, відповідач протиправно виплачував позивачці підвищення до пенсії у фіксованому розмірі 43,52 грн, оскільки позивачка має право на виплату вказаного підвищення у розмірі, що встановлений в пункті «г» статті 77 Закону № 1788-XII, а саме у розмірі 25% мінімальної пенсії за віком.
Отже, колегія суддів встановила, що відповідач неправомірно відмовив позивачці у проведенні перерахунку підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону №1788-XII. Водночас доводи апелянта щодо неправильного визначення судом першої інстанції розміру підвищення є обґрунтованими в частині, що стосується розміру такого підвищення.
Відповідно до статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення. Відповідно до статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Підсумовуючи наведені вище мотиви, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи , а також неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Враховуючи аргументи апелянта-відповідача, слід прийняти нове рішення - про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, ухвалює нове рішення, він відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового рішення - про часткове задоволення позовних вимог, то відповідно до статті 139 КАС України понесені позивачкою витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Щодо витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, то з огляду на статус учасників справи (позивачка - фізична особа, відповідач - суб`єкт владних повноважень) понесені апелянтом витрати не відшкодовуються.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2026 року у справі № 380/19241/25 скасувати та ухвалити нове рішення - про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській щодо відмови здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату підвищення до пенсії у розмірі 25 відсотків від мінімальної пенсії за віком, згідно з пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення" як члену сім`ї репресованої особи, яку було примусово переселено.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 25 відсотків мінімальної пенсії за віком, виходячи з мінімального розміру пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 29.11.2024, з урахуванням виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ідентифікаційний код 13814885) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді судового збору за подання адміністративного позову в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 коп.
Судові витрати, понесені відповідачем в суді апеляційної інстанції, не відшкодовуються.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Головуючий суддя | | Р. М. Москаль
судді | | Т. М. Димарчук
| | П. І. Сало
Повне судове рішення складено 11.09.26