Справа № 161/15618/26 
Провадження № 2/161/7496/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)
14 вересня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Присяжнюк Л.М., розглянувши у в порядку письмового спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання за наявними матеріалами справи в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини,
В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхньої повнолітньої непрацездатної дитини – ОСОБА_2 у частці у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі до суду позову і до закінчення непрацездатності.
В обґрунтування позову зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю І А групи, та через свій стан здоров`я не має можливості самостійно забезпечити своє існування, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. 
Оскільки за ОСОБА_2 потрібний постійний догляд, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, а тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти.
28 липня 2026 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідачем відзиву на позовну заяву суду не надано.
Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Також, до суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Згідно з електронним сайтом Луцького міськрайонного суду Волинської області користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання.
Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Положеннями ст. 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Згідно з ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч. 3 ст. 182 СК України).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.
Аналіз ст. 198, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх непрацездатних повнолітніх дочок, синів, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
При цьому не має значення, яку групу інвалідності має дитина. Батьки, за загальним правилом, мають добровільно утримувати свою непрацездатну дитину. В разі відмови батьків від надання утримання аліменти можуть бути стягнені з них рішенням суду за позовом як самої дитини, так і того з батьків, з яким проживає дитина.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) при наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина).
Тобто, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання.
При цьому відповідно ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії ААА № 137049, ОСОБА_2 є особою з інвалідністю, має першу «А» групу інвалідності з дитинства та потребує постійного стороннього догляду і допомоги.
У Висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу № 538 від 07.07.2021 встановлено такі обмеження життєдіяльності: обмеження самообслуговування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування та обмеження здатності контролювати свою поведінку. Наявність вказаних сукупних обмежень позбавляє ОСОБА_2 можливості самостійно забезпечувати свої життєві потреби, у зв`язку з чим вона потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги.
За таких обставин суд вважає доведеним факт непрацездатності ОСОБА_2 у розумінні ст. 198 СК України та ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
ОСОБА_2 проживає разом із своєю матір`ю – позивачкою по справі, перебуває на її утриманні. 
Позивач зазначає, що соціальних виплат, які передбачені особам з інвалідністю, не вистачає, та ними не покриваються всі її потреби у постійному обстеженні лікаря, закупівлі необхідних ліків, забезпеченні харчування належної якості, засобів догляду, одягу. Відповідач участі в утриманні доньки не приймає, жодної матеріальної допомоги не надає, її станом здоров`я та умовами проживання не цікавиться, доказів протилежного суду не надано, зазначені аргумент позивача відповідачем не спростовано.
Отже, суд вважає доведеним, що ОСОБА_2 потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 198 СК України.
Також суд враховує, що необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.
Щодо матеріальної спроможності відповідача надавати доньці утримання, судом не встановлено відомостей про офіційні джерела доходів відповідача ОСОБА_3 .. Водночас, відсутність відомостей про офіційні доходи відповідача сама собою не свідчить про неможливість останнього надавати доньці матеріальну допомогу та не звільняє його від обов`язку, встановленого ст. 198 СК України.
Відповідачем відзиву на позовну заяву не подано, доказів на підтвердження свого майнового стану, наявності непрацездатності чи інших обставин, які б свідчили про відсутність у нього взагалі можливості надавати таку допомогу, суду не надано. 
Оскільки відповідач не спростував доводів позивачки та не довів обставин, які б звільняли його від виконання батьківського обов`язку, суд приходить до висновку про наявність у відповідача обов`язку брати участь в утриманні повнолітньої непрацездатної доньки.
Зважаючи на характер захворювання ОСОБА_2 , що вимагає постійного стороннього догляду, який здійснює позивачка, а також на недоведеність відповідачем неможливості надавати матеріальну допомогу в заявленому розмірі, суд вважає розмір аліментів, які просить стягнути позивачка, — 1/4 частину від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, є обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам розумності та справедливості.
Оскільки чинним СК України не конкретизовано, до якого саме часу батьки зобов`язані утримувати повнолітню дочку, сина з інвалідністю, суд, відповідно до ч. 1 ст. 10 СК України, вважає за доцільне застосувати в цій частині правовідносин за аналогією закону норму ст. 79 СК України, відповідно до якої, якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності, а у разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.
Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в розмірі 1331,20 грн, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. 
Керуючись ст.ст. 2,4,12,13,19,76,81, 259, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у частці в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 22.07.2026, і на весь період непрацездатності ОСОБА_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 копійок судового збору.
Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. 
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий;
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Повний текст рішення суду складено та підписано 14.09.2026.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області       Людмила ПРИСЯЖНЮК