ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2026 року | справа № 380/25479/25
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Братичак У.В., розглянувши в письмовому провадженні, у м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі - відповідач), у якому просить:
- визнати протиправною відмову відповідача від 06.10.2025 № 08/82356/25-Вн за результатом розгляду рапорту позивача від 08.09.2025 № 02.5.1/73917/25-Вн, стосовно звільнення з військової служби на підставі абз. 16 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із загибеллю 19.05.2025 його неповнорідного брата – ОСОБА_2 ;
- зобов`язати відповідача прийняти наказ по особовому складу про звільнення позивача з військової служби на підставі абз. 16 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із загибеллю 19.05.2025 його неповнорідного брата - ОСОБА_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що звернувся до відповідача з рапортом від 08.09.2025 з проханням звільнити його з військової служби на підставі абз.16 п.3 ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із загибеллю 19.05.2025 його неповнорідного брата - ОСОБА_2 .
Однак, листом від 06.10.2025 відповідачем повідомлено про відсутність підстав для звільнення зі служби, оскільки з наданих документів неможливо встановити причини та обставини смерті його брата, які відповідно до законодавства дають право на звільнення.
Позивач вважаємо, що відмова за результатом розгляду рапорту зі сторони відповідача є протиправною. Повідомляє, що за причинно-наслідковим зв`язком солдат ОСОБА_2 , номер обслуги 4 зенітного кулеметного відділення 3 зенітного кулеметного взводу 4 зенітної кулеметної роти Військової частини НОМЕР_2 , набув захворювання приймаючи безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України під час дії воєнного стану, від загострення якого помер. Звертає увагу на те, що в медичних документах та документах з військової частини, підтверджується виникнення та розвиток захворювання, яке є основною причиною смерті ОСОБА_2 .
Відтак, просить позов задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою судді Кисильової О.Й. від 05.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.9 ст.31 Кодексу адміністративного судочинства України невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у визначених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 28.01.2026 на підставі проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи (звільнення судді з посади) заява розподілена до провадження судді Братичак У.В.
Ухвалою судді Братичак У.В. від 02.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечив. Відзив обґрунтований зокрема тим, що згідно довідки про причину смерті (до форми №106/о № 346, видається для поховання) ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок двобічної субтотальної пневмонії. Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 підтверджується, що смерть визнана пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби.
Однак, в доказах, які надав ОСОБА_1 при подачі рапорту відсутні підтвердження, що ОСОБА_2 загинув внаслідок безпосередньої участі в забезпеченні національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Зазначає, що довідка про причину смерті (до форми №106/о № 346, видається для поховання) не підтверджує загибель під час безпосередньої участі у стримуванні збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Водночас, відповідно до законодавства «виконання обов`язків військової служби» та «безпосередня участі у забезпеченні національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України» не є тотожними поняттями.
Враховуючи вищенаведене, просить відмовити в задоволенні позову.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 проходить військову службу за мобілізацією у ІНФОРМАЦІЯ_3 (Військова частина НОМЕР_1 ), що сторонами не заперечується.
Позивач звернувся до відповідача з рапортом від 08.09.2025 №02.5.1/73917/25-Вн з проханням звільнити його з військової служби на підставі абз.16 п.3 ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із загибеллю 19.05.2025 його неповнорідного брата - ОСОБА_2 .
До поданого рапорту було долучено:
- засвідчена копія картки ID№ НОМЕР_3 ОСОБА_1 ;
- засвідчена копія Витягу з реєстру територіальної громади №2025/009654717 від 16.07.2025;
- засвідчена копія військового квитка ОСОБА_2 серія НОМЕР_4 ;
- засвідчена копія сповіщення сім`ї (близьких родичів) померлого (загиблого) №360 від 20.05.2025;
- засвідчена копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 серія НОМЕР_5 від 23.05.2025;
- засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серія НОМЕР_6 від 28.05.1981 (актовий запис №404 від 28.05.1981);
- засвідчена копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133, 135 Сімейного кодексу України № 00051403831 від 24.05.2025;
- засвідчена копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_7 від 14.10.1996 (актовий запис №204 від 14.10.1996);
- засвідчена копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133, 135 Сімейного кодексу України № 00052455947 від 17.07.2025;
- засвідчена копія паспорта ОСОБА_3 серія КС номер НОМЕР_8 ;
- засвідчена копія РНОКПП ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) - НОМЕР_9 ;
- засвідчена копія витягу з наказу про виключення зі списків особового складу в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_2 ;
- засвідчена копія лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 .
Листом від 06.10.2025 №08/82356/25-Вн відповідач повідомив позивача, що за результатами розгляду його рапорту щодо звільнення з військової служби, йому відмовлено, оскільки з наданих документів неможливо встановити причини та обставини смерті ОСОБА_2 , які відповідно до законодавства надають право на звільнення.
Одночасно повідомлено, що при наданні додаткових документів питання про звільнення з військової служби буде розглянуте повторно.
Позивач, не погоджуючись з відмовою відповідача щодо його звільнення з військової служби, звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку вказаним спірним правовідносинам, суд застосовує наступні правові норми.
Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
За змістом статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.
В подальшому, указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався та триває й на даний час.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Підстави та порядок звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону, 
підпунктом «г» пункту 2 частини 4 якої встановлено, що під час дії воєнного стану, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
У свою чергу, абзацом 16 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Наведене свідчить, що абзац 16 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII фактично передбачає шість підстав для звільнення з військової служби, а саме у разі якщо близький родич, зазначений у переліку цієї норми:
- загинув під час безпосередньої участі у антитерористичній операції;
- загинув під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях;
- загинув під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;
- пропав безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції;
- пропав безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях;
- пропав безвісти під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Варто зазначити, що введення законодавцем відповідної підстави для звільнення від мобілізації дійсно розцінюється як розуміння необхідності забезпечення певної міри соціальної справедливості для сімей, які вже втратили близьких внаслідок війни, під час якої їх близькі захищали Батьківщину.
Інше трактування закону було б несправедливим проявом правового пуризму і нівелювало б роль суду в суспільстві, яка полягає у справедливому та неупередженому захисті прав громадян.
Отже, обставини смерті військовослужбовця або обставини зникнення військовослужбовця безвісти мають ключове значення для надання його близькому родичу права на звільнення з військової служби під час воєнного стану.
Подібні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 28.04.2026 у справі № 160/13713/25.
Так, з матеріалів справи судом встановлено, що рідний брат позивача – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
У сповіщенні за №360 від 20.05.2025, яке надіслано на адресу батька позивача – ОСОБА_3 , зазначено, що причини та обставини смерті встановлюються.
З лікарського свідоцтва про смерть №346 від 20.05.2025 та довідки про причину смерті №346 від 20.05.2025 слідує, що ОСОБА_2 помер під час стаціонарного лікування, у м. Тернопіль. Причиною його смерті стала легенево-серцева недостатність, двобічна субтотальна пневмонія неуточнена. Смерть настала внаслідок захворювання.
Згідно з витягом із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 150 від 28.05.2025 про виключення зі списків особового складу частини, смерть ОСОБА_2 пов`язана із виконанням обов`язків військової служби.
Доводи позивача зводяться до того, що хворобу, яка спричинила смерть його брата, останній набув приймаючи безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, однак в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження зазначених тверджень та такі не надавалися відповідачу.
Більше того, суд звертає увагу, що позивачем до рапорту про звільнення з військової служби, як і до суду взагалі не надано жодних документів на підтвердження участі його брата у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях або ж у забезпеченні національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Так, відповідно до частини 4 статті 24 Закону №2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Таким чином, суд констатує, що поняття «виконання обов`язків військової служби» та «забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану» не є тотожними.
Водночас, оскільки серед документів, які надав позивач при подачі рапорту відсутні докази того, що його брат загинув під час забезпечення участі в забезпеченні національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Натомість, як правильно зазначено відповідачем в оскаржуваній відмові, при наданні позивачем додаткових підтверджуючих документів, питання про його звільнення з військової служби може бути розглянуте повторно.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що відповідач діяли у межах повноважень, на підставі та у спосіб передбачений законодавством, що спростовує вимоги адміністративного позову як необґрунтованого та у задоволенні якого необхідно відмовити.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст. ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262, 293, 295 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя | Братичак Уляна Володимирівна