Справа №:755/20812/25
Провадження №: 2-а/755/782/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді -  Хромової О.О.
при секретарі -   Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач - громадян Російської Федерації ОСОБА_1, звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області (далі - ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області), у якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просив визнати протиправною та скасувати постанову ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області ПН МКМ 016890 від 13 травня 2025 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за частиною другою статті 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн та закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13 травня 2025 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення на громадянина російської федерації ОСОБА_1 за частиною другою статті 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн, у зв`язку із проживанням на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Водночас із зазначеною постановою позивач не погоджується, вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню. ОСОБА_1 є громадянином російської федерації, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 , виданий ГУ МВС Росії в Іркутській області, № 380-025 від
03 травня 2018 року. 13 березня 2024 року ОСОБА_1 за власною ініціативою укладено з Міністерством оборони України контракт про проходження іноземцями та особами без громадянства військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, позивача прийнято на військову службу за контрактом, присвоєно військове звання снайпер, а з 01 вересня 2024 року - розвідник. Також 13 березня 2024 року позивачу оформлено військовий квиток, який відповідно до частини дев`ятнадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» підтверджує право останнього на законне проживання на території України. Під час перебування на військовій службі ОСОБА_1 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. У лютому 2025 року повернувся до військової частини в Київській області, де його тримали під вартою. У березні 2025 року ОСОБА_1 запропоновано підписати рапорт на звільнення. У квітні 2025 року ОСОБА_1 перемістили за межі військової частини. В подальшому позивача затримано, винесено рішення про примусове видворення та поміщено (передано) у Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства ДМС України, які незаконно перебувають на території України. Поряд з цим, наказом командира військової частини
 НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 117ДСК від 07 травня 2025 року було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Таким чином, ОСОБА_1 має законні підстави перебувати на території України до 07 серпня 2025 року. В силу перебування на військовій службі ОСОБА_1 не мав змоги особисто звернутися за оформленням посвідки на постійне проживання. Отже, ОСОБА_1 на час прийняття оскаржуваної постанови мав законні підстави перебування на території України, тому постанова від 13 травня 2025 року про накладення адміністративного стягнення винесена протиправно, без перевірки та обґрунтування обставин, що мають значення для з`ясування законності перебування позивача на території України. Поряд з цим, позивача не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, чим позбавлено прав, гарантованих Конституцією України та статтею 268 КУпАП.
З огляду на викладене, позовні вимоги просив задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати.
У порядку автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Хромовій О.О.
28 жовтня 2025 року (вхід. № 64903) представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Янкул Г.І., подала до суду клопотання про долучення доказів, а саме: просила долучити до матеріалів справи копії відповіді на адвокатський запит, постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МКП
№ 016890 від 13 травня 2025 року та копію протоколу затримання серії МКМ 000493 від 12 травня 2025 року, уточнену позовну заяву.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків - не більш як десять днів з часу отримання позивачем копії ухвали.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2025 року про залишення позову без руху вручено позивачеві 08 листопада 2025 року.
10 листопада 2025 року (вхід. від 11 листопада 2025 року № 68652) представник позивача
 ОСОБА_1 - адвокат Янкул Г.І., подала до суду заяви про усунення недоліків, до яких долучила квитанцію про сплату судового збору, чим виконано вимоги ухвали про залишення позову без руху у встановлений судом строк.
13 листопада 2025 року судом отримано підтвердження про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 13 листопада 2025 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом, відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.
25 листопада 2025 року (вхід. від 26 листопада 2025 року № 71702) до суду від представника відповідача ЦМУ ДМС України у місті Києві та Київській області - Штоюнди Ж.М., надійшов відзив на позовну заяву.
12 травня 2025 року службовими особами військової частини НОМЕР_2 Міністерства оборони України виявлено позивача, який порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. У ході перевірки не встановлено коли та яким чином позивач перетнув державний кордон в бік в`їзду в Україну, оскільки за обліками ЦП ДСК «Аркан» така інформація відсутня. З питань оформлення (видачі) посвідки на тимчасове проживання, дозволу на імміграцію в Україну - не звертався. Для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів у встановленому законом порядку не звертався, будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України позивач не вживав. Позивачем порушено вимоги статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення був присутній перекладач Галка Л. 12 травня 2025 року ЦМУ ДМС у
м. Києві та Київській області за порушення передбачене частиною другою статті 203 КУпАП, було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 016958. Про час, дату та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу було відомо, що підтверджується його підписом у протоколі, де, окрім цього, своїм підписом зазначив, що розгляд справи про адміністративне правопорушення просить провести без його участі. 13 травня 2025 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області розглянуто матеріали адміністративної справи відносно позивача та винесено постанову серії ПН МКМ № 016890 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн.
Відтак,  за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні чинним законодавством передбачено адміністративну відповідальність. Отже, уповноважені особи ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачений Конституцією та законами України.
З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог просили відмовити.
30 грудня 2025 року (вхід. від 02 січня 2026 року № 178) представник позивача
 ОСОБА_1 - адвокат Янкул Г.І., подала до суду клопотання про долучення доказів, а саме: просила долучити до матеріалів справи постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року у справі № 755/8486/25.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.
Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
За нормою пункту 1 частини першої статті 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.
Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено частиною другою статті 55 Конституцій України та статтею 6 КАС України.
З відкритого порталу даних Єдиний державний реєстр судових рішень встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 травня 2025 року у справі № 755/8486/25 за позовом ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, позов задоволено, затримано громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 (шість) місяців.
Водночас, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Янкул Г.І., задоволено, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 травня 2025 року скасувано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ЦМУ ДМС у місті Києві та Київської області до ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення відмовити повністю.
Суд також враховує, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 78 КАС України).
Із паперової копії відомостей про осіб, які перетнули державний кордон Державної прикордонної служби України встановлено, що відомостей про перетин державного кордону ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 12 травня 2019 року по 12 травня
2025 року не встановлено.
13 березня 2024 року між Міністерством оборони України в особі командира Військової частини НОМЕР_2 з одного боку та ОСОБА_1 (паспорт № НОМЕР_1 , виданий ГУ МВС Росії в Іркутській області № 380-025 від 03 травня 2018 року) укладено контракт про проходження іноземцями та особами без громадянства військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. 
Згідно з витягом з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від
13 березня 2024 № 62 ДСК солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу Центру спеціальних заходів.
Із змісту витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 07 травня 2025 року №117 ДСК вбачається, що солдата ОСОБА_1 з 07 травня 2025 року виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Таким чином, чинність контракту припинена 07 травня 2025 року у зв`язку з особистим бажанням за наказом командира Військової частини НОМЕР_2 № 117ДСК від 07 травня 2025 року.
Суд також враховує, що на час укладення контракту особа ОСОБА_1 була ідентифікована згідно з паспортом № НОМЕР_1 , виданим ГУ МВС Росії в Іркутській області № 380-025 від 03 травня 2018 року. 
Офіцером 2 відділу 4 управління штабу 6 загону Військової частини НОМЕР_2 складено на ім`я командира 6 загону Військової частини НОМЕР_2 рапорт (без дати), в якому зазначено, що на вулиці Електротехнічній в місті Києві було виявлено, зокрема, ОСОБА_1 , який проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 за контрактом про проходження військової служби іноземцем та який був припинений. У вказаному рапорті також зазначено, що, зокрема, відповідач, неодноразово порушував військову дисципліну, отримував стягнення. Часто підривав бойовий дух побратимів під час служби, негативно висловлювався про Державу Україну, неодноразово відмовлявся від виконання бойових завдань, про що внесені відповідні відомості до ЄРДР.
При цьому, у відповіді на адвокатський запит представника ОСОБА_1 - адвоката Янкул Г.І., наданої листом від 26 вересня 2025 року №7/адв/190, Військова частина НОМЕР_2 повідомила, що службове розслідування Військовою частиною НОМЕР_2 щодо колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 не проводилося.
У подальшому т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_2 складено та направлено на адресу начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області подання від 09 травня 2025 року №228/3Д/656 (отримано 12 травня 2025 року за вх. №16326/1/8010-25) щодо прийняття рішення про примусове видворення з України (окрім російської федерації, білорусі) громадянина російської федерації ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України, а також свідомим ухиленням від виконання своїх обов`язків військовослужбовця та наказів командира, що суперечить інтересам забезпечення національної безпеки України, захисту прав і законних інтересів громадян України.
Головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області 12 травня 2025 року складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 016958, в якому зафіксовано, що
12 травня 2025 року о 13:00 за адресою: м. Київ, вул. Електротехнічна, виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме: проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. Місце скоєння правопорушення: АДРЕСА_1 . Як зазначено у протоколі, за вказане правопорушення частиною другою статті 203 КУпАП передбачена відповідальність. 
Також 12 травня 2025 року головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області складено протокол № МКМ 000493 про адміністративне затримання за частиною другою статті
263 КУпАП, яким оформлено затримання до 72 годин ОСОБА_1 для з`ясування причин та обставин правопорушення, передбаченого частиною другою статті 203 КУпАП, а також умов, що йому сприяли.
Крім того, 12 травня 2025 року головним спеціалістом відділу протидії нелегальній міграції, забезпечення видворення та реадмісії управління організації запобігання нелегальній міграції ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 . 
Рішення отримано відповідачем 12 травня 2025 року у присутності перекладача.
У цей же день ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області прийнято рішення, затверджене першим заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області рішення про поміщення ОСОБА_1 у пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні. Про прийняття цього рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було повідомлено заступника керівника Київської міської прокуратури.
13 травня 2025 року між ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області та Миколаївським ПТПІ підписано акт приймання-передавання іноземця або особи без громадянства.
13 травня 2025 року першим заступником начальника ЦМУ ДМС у м. Києві Київській області Пустовітом О.О., за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення винесено постанову серії ПН МКМ № 016890 про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої ОСОБА_1 , який проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, у зв`язку із порушенням статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 016958 від 12 травня
2025 року, визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 203 КУпАп та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 100,00 грн.
Постанова містить відмітку від 20 травня 2025 року про направлення її копії засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 .
Також до матеріалів справи долучено копію заяви-анкети ОСОБА_1 про визнання біженцем чи особою, яка потребує додаткового захисту. Відомостей про направлення такої заяви до органів ДМС до матеріалів справи не долучено.
У листі КНП ОМР «Обухівська БЛІЛ» від 11 вересня 2025 року № 1218 зазначено, що громадянин ОСОБА_1 за наданням медичної допомоги не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував.
Згідно зі статтею 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно із частиною другою статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України від 22 вересня 2011 року № 3773-VI «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон України від 22 вересня
2011 року № 3773-VІ).
За змістом приписів частин першої-третьої статті 3 Закону України від 22 вересня 2011 року
№ 3773-VІ, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.
Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 1 Закону України від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ іноземець - це особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.
Відповідно до пункту 7 частини першої Закон України від 22 вересня 2011 року № 3773-VІ іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.
Як встановлено з матеріалів справи відомостей про дату, підстави та обставини в`їзду ОСОБА_1 на територію України не встановлено. Поряд з цим, у період з 13 березня 2024 року по 07 травня
2025 року ОСОБА_1 перебував на військовій службі у складі Збройних Сил України.
Частиною першою статті 23 Закону № 3773-VІ встановлено, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 203 КУпАП перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився, тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Аналіз викладених норм дає підстави дійти висновку, що рішення про притягнення іноземців та осіб без громадянства до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 203 КУпАП є законним, зокрема, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.
Таким чином, у межах наведеної статті підлягають з`ясуванню обставини наявності та чинності документів ОСОБА_1 , що посвідчують законність його проживання на території України.
Відповідно до норм частини першої, третьої статті 9  Закону України від 22 вересня 2011 року
№ 3773-VІ іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до положень частини шістнадцятої статті 4 Закону України від 22 вересня 2011 року
№ 3773-VІ, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Відповідно до пункту 2 Порядку від 15 лютого 2012 року № 150 іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території:
1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи у разі в`їзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України;
2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено законодавством та міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.
Строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, паспортні документи або документи, що підтверджують особу без громадянства, яких зареєстровано посадовою особою Державної прикордонної служби України, продовжується територіальними органами або підрозділами Державної міграційної служби України відповідно до Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 лютого 2012 року № 150.
Оформлення іноземцям та особам без громадянства посвідок на тимчасове або постійне проживання здійснюється територіальними органами або підрозділами Державної міграційної служби України згідно з Порядком оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 року № 251.
Частиною першою статті 7 Закону «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, проводиться на підставі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Така заява особисто подається іноземцем чи особою без громадянства або її законним представником до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за місцем тимчасового перебування заявника.
Вказана норма Закону є імперативною, що виключає альтернативу дій потенційного заявника.
Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту затверджені наказом Міністерством внутрішніх справ України від 07 вересня
2011 року № 649 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05 жовтня 2011 року за № 1146/19884.
Як уже зазначалося раніше, обставини в`їзду грамадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ,
 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на територію України не відомі, позивачем такої інформації також не надано. Із заявою про продовження строку перебування на території Україин, отримання посвідки на тимчасове або постійне проживання, про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до органів ДМС позивач також не звертався, доказів протилежного матеріали справи не містять.
Відповідно до частини дев`ятнадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту, Національній гвардії України, вважаються такими, які на законних підставах тимчасово проживають на території України, на період дії контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту, Національній гвардії України та протягом трьох місяців після його припинення (розірвання). Тимчасове проживання на території України таких іноземців та осіб без громадянства підтверджується військово-обліковим документом (службовим посвідченням) військовослужбовців, форма, порядок оформлення (створення) та видачі якого визначаються відповідно Міністерством оборони України та Міністерством внутрішніх справ України.
Як встановлено з матеріалів справи 13 березня 2024 року ОСОБА_1 з Міністерством оборони України в особі ТВО командира військової частини НОМЕР_2 майора ОСОБА_3 укладено контракт про проходження іноземцями та особами без громадянства військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу. Того ж дня ОСОБА_1 було прийнято на військову службу за контрактом на підставі наказу начальника Центру спеціальних заходів (по сообовому складу) від 13 березня 2024 року № 53РСдск на посаду снайпера.
Відомостей про оформлення на ім`я ОСОБА_1 військового квитка матеріали справи не містять.
Положення Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не передбачають будь-якого додаткового оформлення права іноземців, які укладали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, на проживання на території України.
Водночас, з матеріалів справи встановлено та не заперечувалося сторонами, що Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по сообовому складу) від 01 травня 2025 року № 68РСдек солдата ОСОБА_1 , ( ОСОБА_4 ) вирішено звільнити з військової служби у запас за підпунктом «ґ» (за власним бажанням, але не раніше шести місяців проходження ними безперервної військової служби»).
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 07 травня 2025 року № 117 ДСК на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 01 травня 2025 року № 68РСдск та рапорту ОСОБА_1 вирішено вважати таким, що 07 травня 2025 року здав справи та посаду, з 07 травня 2025 року виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та всіх видів забезпечення.
Таким чином, з огляду на положення частини дев`ятнадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» ОСОБА_1 на період дії контракту від 13 березня 2024 року та протягом трьох місяців після його припинення (розірвання) та завершення військової служби у Збройних Силах України вважався такими, що на законних підставах тимчасово проживає на території України.
При цьому, оскільки дію контракта було припинено 07 травня 2025 року, то в силу положень частини дев`ятнадцятої статті 4 Закону станом як на 12 травня 2025 року (день складення протоколу у справі про адміністративне правопорушення) позивач вважався таким, що на законних підставах тимчасово проживав на території України, оскільки не минув тримісячний строк після припинення (розірвання) контракта.
Відомостей про те, що ОСОБА_1 не отримував військового квитка матеріали справи не містять, відповідачем не зазначалося.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (пункт 4.1).
За принципом презумпції невинуватості всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За таких умов вчинення позивачем правопорушення залишається недоведеним.
Відповідно до статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Водночас, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів наявності у діях позивача складу адміністративного правопорушення та правомірності свого рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Відповідно до положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно із частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, із урахуванням установлених обставин, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог, скасування постанови Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 13 травня 2025 року серії ПН МКМ № 016890, а провадження у справі про адміністративне правопорушення слід закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов ОСОБА_1 до ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення підлягає задоволенню.
Частиною другою статті 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. 
Відповідно до частини першої статті 143 КАС України, у рішенні, постанові або ухвалі суд вирішує питання щодо судових витрат.
Стаття 132 КАС України встановлює, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підтвердження витрат на оплату судового збору до матеріалів справи долучено платіжну інструкцію від 10 листопада 2025 року № 2342-2347-3508-0222 на суму 605,60 грн.
Виходячи з наведеного, за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 605,60 грн.
Керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Законом України «Про імміграцію», статтями 2, 5, 6-11, 13-15, 90, 268-271, 288 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, - задовольнити.
Скасувати постанову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області від 13 травня 2025 року серії ПН МКМ № 016890, якою громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 5 100,00 грн.
Справу про адміністративне правопорушення громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 203 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області на користь громадянина Російської громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),
 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач - Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 42552598, адреса місцезнаходження: вул. Березняківська, 4-А, м. Київ, 02152.
Повний текст судового рішення виготовлено 10 вересня 2026 року.

Суддя          О.О. Хромова