СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року м. Харків Справа №917/76/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Васильєв Є.О., суддя Попков Д.О.
cекретар судового засідання Гаркуша О.В.
за участю представників сторін:
позивача – адвокат Лихошвай С.О. (в залі суду)- ордер серія ВІ №1424679 від 29.08.2026, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ№3802 №4 від 08.04.2021;
1-го відповідача – адвокат Мохнюк Д.М. (поза межами приміщення суду) - ордер серія АІ №22575780 від 15.07.2026, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №5801/10 від 30.08.2016;
2-го відповідача - адвокат Шульга А.О. (поза межами приміщення суду) - ордер серія АІ №2223670 від 08.06.2026, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №5780/10 від 30.08.2016;
3-го відповідача - адвокат Довбенко О.Ю. (поза межами приміщення суду) - довіреність №11 від 21.01.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №2486 від 10.01.2019, 
3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача 1 – не з"явився,
3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача 2 – адвокат Головченко А.О. (поза межами приміщення суду) - ордер серія АН №1981092 від 14.05.2026, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4592 від 26.02.2013

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх.№1253П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.05.2026 
у справі №917/76/26 (суддя О.М. Тимощенко, рішення підписано 02.06.2026)

за позовною заявою ОСОБА_1 , смт. Козин, Обухівський район, Київська область
до відповідачів:
1. ОСОБА_2 , м.Полтава,
2. ОСОБА_3 , м.Полтава,
3. Акціонерного товариства "Полтава Банк", м.Полтава
за участю третіх осіби, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - 
1. приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Набоки Юлії Василівна, м. Полтава,
2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Інформаційно-депозитарний центр "Глобал", м. Київ
про визнання недійсним договору, зобов`язання проведення безумовної облікової операції з депозитарного списання, а також зарахування на рахунок у цінних паперах акції 

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Полтавської області через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Акціонерного товариства "Полтава Банк" про:
- визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-39/17-4 від 18.04.2017, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про купівлю-продаж 39,8375% загальної кількості акцій (міжнародний ідентифікаційний номер цінного паперу (ISIN) UA4000120083) у кількості 280 854 106 шт. простих іменних акцій (голосуючих);
- зобов`язання Акціонерного товариства "Полтава-банк" провести безумовну облікову операцію з депозитарного списання 39,8375% загальної кількості акцій АТ "Полтава-Банк" (міжнародний ідентифікаційний номер цінного паперу (ISIN) UA4000120083) у кількості 280 854 106 шт. простих іменних акцій (голосуючих), що обліковуються на рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_1 ;
- зобов`язання Акціонерного товариства "Полтава-Банк" провести безумовну облікову операцію – зарахувати на рахунок у цінних паперах ОСОБА_1 № НОМЕР_2 акції прості іменні акціонерного товариства "Полтава-Банк" ((міжнародний ідентифікаційний номер цінного паперу (ISIN) UA4000120083) у кількості 280 854 106 шт., що складає 39,8375% загальної кількості акцій АТ "Полтава-Банк" (вх.№86/26).
В обґрунтування позовних вимог позивач заперечує підписування ним договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-39/17-4 від 18.04.2017 та розпоряджень на списання акцій. Наполягає, що не вчиняв жодних дій, які відповідали б вимогам Закону України “Про депозитарну систему України”.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.05.2026 у справі №917/76/26 у позовних вимогах відмовлено. 
ОСОБА_1 , не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 25.05.2026 у справі №917/76/26 та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю, а саме: визнати недійсним договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-39/17-4 від 18.04.2017, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 щодо купівлі-продажу 280 854 106 простих іменних акцій АТ “Полтава-Банк”, що становить 39,8375 % загальної кількості акцій АТ “Полтава-Банк”; зобов`язати АТ “Полтава-Банк” провести безумовну облікову операцію зі списання 280 854 106 простих іменних акцій АТ “Полтава-Банк” з рахунку у цінних паперах ОСОБА_4 № НОМЕР_1 ; зобов`язати АТ “Полтава-Банк” провести безумовну облікову операцію із зарахування 280 854 106 простих іменних акцій АТ “Полтава-Банк” на рахунок у цінних паперах ОСОБА_1 № НОМЕР_2 . Також просить стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- суд першої інстанції неправильно визначив предмет доказування у справі та фактично звів спір виключно до питання можливості визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів від 18.04.2017, залишивши без належної правової оцінки самостійні позовні вимоги про відновлення депозитарного обліку спірних акцій;
- господарський суд не врахував, що після неврахування на підставі статті 91 ГПК України копій договору купівлі-продажу та розпоряджень на списання і зарахування акцій відповідачами не було доведено належної правової підстави для списання з рахунку позивача 280 854 106 простих іменних акцій АТ "Полтава-Банк";
- суд першої інстанції не застосував передбачений статтею 79 ГПК України стандарт вірогідності доказів, не зіставив у сукупності версії сторін та фактично поклав на позивача обов`язок доведення негативного факту - відсутності його волевиявлення на укладення договору та проведення депозитарної операції, тоді як саме відповідачі посилалися на наявність договору та розпоряджень як на правову підставу припинення прав позивача на акції;
- господарський суд не надав належної оцінки обставинам неподання АТ "Полтава-Банк" оригіналів документів, на підставі яких була проведена спірна депозитарна операція, зокрема поясненням Банку про передачу таких документів у 2022 році ОСОБА_4 на його усну вимогу, а також не вирішив питання щодо процесуальних наслідків неможливості перевірки справжності цих документів;
- суд безпідставно відмовив у поверненні до стадії підготовчого провадження, прийнятті додаткових електронних доказів та призначенні експертизи електронного листування, які мали значення для встановлення джерела походження копії спірного договору та моменту, коли позивач дізнався про його існування;
- суд першої інстанції помилково ототожнив вимоги про списання акцій з рахунку ОСОБА_4 та їх зарахування на рахунок позивача виключно з наслідками недійсності правочину, тоді як такі вимоги є самостійним способом захисту, спрямованим на відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом відновлення відповідного депозитарного обліку;
- висновок суду про неможливість визнання недійсним правочину, укладення якого заперечується позивачем, сам по собі не виключав необхідності вирішення вимог про захист порушеного права, оскільки питання щодо невчинення або неукладеності правочину мало бути оцінене судом саме в межах спору про відновлення прав позивача на спірні акції;
- сам факт зарахування на рахунок позивача 150.000,00 грн із призначенням платежу, пов`язаним зі спірним договором не підтверджує волевиявлення позивача на відчуження акцій, оскільки призначення платежу визначається платником, а не отримувачем коштів, та не замінює належного доказу укладення договору і надання депозитарного розпорядження;
- доводи відповідачів щодо пропуску позовної давності є безпідставними, оскільки про відсутність акцій на своєму рахунку та про існування спірного договору апелянт дізнався лише у 2025 році, а публікація відомостей про зміну структури власності Банку, інформація НБУ та зарахування коштів самі по собі не свідчать про його обізнаність щодо відсутності власного волевиявлення на відчуження спірного пакета акцій.
Разом з апеляційною скаргою позивач просить: прийняти та долучити до матеріалів справи додаткові електронні докази (протокол огляду електронної поштової скриньки АТ “Лубнифарм” із додатками, вихідний текст електронного листа від 17.10.2025, файл/копію вкладення “Договір.PDF” та інші матеріали, що підтверджують джерело походження копії договору); визнати поважними причини подання позивачем електронних доказів після закриття підготовчого провадження, оскільки необхідність їх подання виникла внаслідок зміни процесуальної позиції АТ “Полтава-Банк” та повідомлення банку про відсутність оригіналів договору і розпоряджень, на які банк посилався як на правову підставу списання акцій; призначити у справі комплексну судову комп`ютерно-технічну експертизу та експертизу телекомунікаційних систем електронного листування і електронних доказів.
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2026 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Васильєв Є.О., суддя Попков Д.О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.06.2026 витребувано матеріали справи №917/76/26 з Господарського суду Полтавської області та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги до надходження матеріалів справи.
24.06.2026 на адресу Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/76/26.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.06.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , встановлено строки для подання відзивів, заяв та клопотань учасниками справи, а також призначено справу №917/76/26 до розгляду на 03.08.2026. Явку учасників справи визнано не обов`язковою.
15.07.2026 через систему "Електронний суд" від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7719), в якому відповідач-2 просив відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Полтавської області від 25.05.2026 у справі №917/76/26 залишити без змін. Також просив відмовити в задоволенні клопотання позивача про приєднання до справи додаткових доказів та відмовити в задоволенні клопотання про призначення комплексної експертизи.
Аргументуючи свою позицію у справі, ОСОБА_3 зазначає наступне:
- апеляційна скарга не спростовує висновку суду першої інстанції про обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки сам ОСОБА_1 , заперечуючи факт укладення та підписання спірного договору, фактично ставить питання про невчинення правочину, який не може бути визнаний недійсним. При цьому позивач уже звернувся з іншим позовом, у межах якого просить визнати за ним право власності на ті самі 280 854 106 акцій та зобов`язати АТ "Полтава-Банк" провести відповідні безумовні облікові операції;
- доводи апелянта про недоведеність правової підстави списання акцій не враховують наявності інших доказів, які не залежать від збереження оригіналів договору та розпоряджень, зокрема відомостей АТ "Полтава-Банк", інформації ТОВ "Інформаційно-депозитарний центр "Глобал" про звітування щодо укладення та виконання договору перед НКЦПФР 19-20.04.2017, а також погодження Національним банком України 11.04.2017 збільшення прямої істотної участі ОСОБА_4 у Банку до 85,2026%;
- позивач безпідставно покладає на відповідачів обов`язок доведення відсутності підстав для задоволення позову, тоді як саме на нього покладено обов`язок довести обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, у тому числі відсутність власного волевиявлення на відчуження акцій. При цьому на думку відповідача-2, матеріали справи містять сукупність доказів, які спростовують твердження позивача про його необізнаність щодо відчуження спірного пакета;
- сам факт зарахування на рахунок позивача 150.000,00 грн не повинен оцінюватися ізольовано, оскільки ОСОБА_1 отримав ці кошти з конкретним призначенням платежу як оплату за акції за договором № БВ-39/17-4 від 18.04.2017 та протягом майже дев`яти років не повертав їх, не заявляв про помилковість або безпідставність платежу та не оспорював відповідну операцію;
- твердження апелянта про невідповідність ціни договору вартості спірного пакета акцій не спростовує факту відчуження, оскільки питання ринкової вартості акцій не було визначено позивачем як самостійна підстава позову, а договір укладався між близькими родичами;
- у разі встановлення апеляційним судом обґрунтованості позовних вимог підлягає застосуванню позовна давність, оскільки про порушення свого права позивач міг довідатися ще у квітні 2017 року, зокрема з огляду на отримання 150.000,00 грн за спірні акції та користування відповідним банківським рахунком;
- відсутні підстави для прийняття в апеляційній інстанції додаткових електронних доказів, оскільки частина з них взагалі не подавалася до суду першої інстанції, а обставини отримання позивачем копії договору у жовтні 2025 року були відомі йому ще до звернення з позовом, що не перешкоджало подати відповідні докази у встановлені процесуальні строки;
- клопотання про призначення комплексної комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи телекомунікаційних систем є необґрунтованим, оскільки позивач не довів, які саме обставини, що мають значення для вирішення спору, неможливо встановити без застосування спеціальних знань, а також не обґрунтував неможливості самостійно надати відповідний експертний висновок.
15.07.2026 через систему "Електронний суд" від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7729), в якому відповідач-1 просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі, рішення Господарського суду Полтавської області від 25.05.2026 у справі №917/76/26 залишити без змін. Також просила відмовити в задоволенні клопотань ОСОБА_1 про призначення комплексної експертизи та приєднання доказів.
У своєму відзиві ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки особа, яка заперечує сам факт підписання та укладення правочину, не може вимагати визнання такого правочину недійсним. Відповідач-1 також звертає увагу на те, що ще до ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_1 ініціював іншу судову справу №910/2466/26 з аналогічним складом учасників, у якій просить визнати за ним право власності на ті ж 280 854 106 акцій, тоді як вимоги про їх списання з рахунку ОСОБА_4 та зарахування на рахунок позивача є ідентичними заявленим у цій справі, у зв`язку з чим саме в межах справи №910/2466/26 мають досліджуватися обставини щодо належності позивачу спірних акцій. Крім того, ОСОБА_2 заперечує проти задоволення клопотань апелянта про прийняття додаткових доказів та призначення комплексної експертизи, посилаючись на відсутність поважних причин неподання таких доказів у встановлені процесуальні строки та належного обґрунтування значення запропонованої експертизи для вирішення спору.
15.07.2026 через систему "Електронний суд" від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційно-депозитарний центр "Глобал" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7740), в якому третя особа просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 25.05.2026 у справі №917/76/26 - без змін.
Аргументуючи свою позицію у справі, ТОВ "Інформаційно-депозитарний центр "Глобал" зазначає, що висновок суду першої інстанції про неналежність обраного позивачем способу захисту є правильним, оскільки правочин, факт укладення якого заперечується особою з підстав відсутності її волевиявлення, не може бути визнаний недійсним. Третя особа також посилається на те, що ТОВ "ІДЦ "Глобал" виступало повіреним продавця за договором купівлі-продажу цінних паперів №БВ-39/17-4 від 18.04.2017, а про укладення та виконання цього договору 19.04.2017 та 20.04.2017 відповідно було подано адміністративні дані до НКЦПФР. Крім того, у відзиві зазначено, що 19.04.2017 з особистого рахунку ОСОБА_1 на рахунок ТОВ "ІДЦ "Глобал" було перераховано 600 грн як винагороду за виконання доручення за спірним договором, а на рахунок самого позивача надійшло 150.000,00 грн від ОСОБА_4 як оплата за відповідні акції. На думку третьої особи, наведені обставини у сукупності спростовують твердження позивача про відсутність його волевиявлення та обізнаності щодо відчуження спірного пакета акцій, тоді як саме по собі заперечення факту підписання договору не може вважатися доведеним за відсутності належних доказів на його підтвердження. Додатково ТОВ "ІДЦ "Глобал" посилається на принцип змагальності та стандарт переваги більш вагомих доказів, наголошуючи, що суд не зобов`язаний вважати встановленою обставину лише на підставі твердження сторони, а також зазначає, що неправильна правова кваліфікація спірних правовідносин учасником справи не звільняє суд від обов`язку самостійно застосувати норми права, які регулюють установлені фактичні обставини.
16.07.2026 через систему "Електронний суд" від Акціонерного товариства "Полтава Банк" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7782), в якому відповідач-3 просив відмовити в задоволенні клопотань ОСОБА_1 про прийняття додаткових доказів та про призначення судової комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи телекомунікаційних систем електронного листування і електронних доказів. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 25.05.2026 у справі №917/76/26 залишити без змін.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги позивача, АТ "Полтава-Банк" зазначає наступне:
- суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки ОСОБА_1 , заперечуючи факт підписання та укладення договору купівлі-продажу цінних паперів від 18.04.2017, фактично стверджує про невчинення правочину, який не може бути визнаний недійсним; спір щодо належності позивачу спірних акцій має вирішуватися в межах справи №910/2466/26 про визнання права власності на них;
- доводи апеляційної скарги про самостійний характер другої та третьої позовних вимог є безпідставними, оскільки в суді першої інстанції вимоги про списання акцій з рахунку ОСОБА_4 та їх зарахування на рахунок ОСОБА_1 були заявлені як похідні від вимоги про визнання договору недійсним, тоді як в апеляційній скарзі позивач намагається надати їм іншого правового змісту - як самостійному способу відновлення становища, що існувало до порушення, чим фактично змінює правове обґрунтування позову поза межами суду першої інстанції;
- посилання апелянта на неправильний розподіл тягаря доказування та незастосування стандарту вірогідності доказів не спростовують законності рішення, оскільки суд першої інстанції не встановлював факту укладення чи неукладення договору, а відмовив у позові з самостійної підстави - неналежності обраного способу захисту. Водночас Банк зазначає, що навіть у разі оцінки доказів за стандартом статті 79 ГПК України більш вірогідною є версія відповідачів, з огляду, зокрема, на зарахування 19.04.2017 на рахунок позивача 150.000,00 грн з призначенням платежу як оплати за акції за договором №БВ-39/17-4, а також відсутність протягом наступних років будь-яких дій ОСОБА_1 , характерних для власника істотної участі у Банку;
- ненадання Банком оригіналів договору та депозитарних розпоряджень не свідчить про доведеність протилежної версії позивача. Банк пояснює, що оригінали зазначених документів у січні 2022 року були передані голові Наглядової ради ОСОБА_4 на його вимогу та до Банку не повернуті не були. Застосування судом ч.8 ст.91 ГПК України і неврахування копій цих документів лише виключає відповідні копії з числа доказів, але не тягне автоматичного встановлення факту відсутності договору, розпоряджень або волевиявлення позивача;
- суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у прийнятті додаткових електронних доказів та призначенні комплексної експертизи, оскільки електронний лист від 17.10.2025 та пов`язані з ним матеріали існували ще до звернення позивача з позовом та протягом усього підготовчого провадження, проте були подані лише 25.05.2026, після закриття підготовчого провадження, без належного обґрунтування неможливості їх своєчасного подання; крім того, повторне клопотання про експертизу електронного листування було новим за предметом та своєчасно не обґрунтованим;
- у разі встановлення судом апеляційної інстанції підстав для задоволення позовних вимог Банк просить застосувати наслідки спливу позовної давності, посилаючись на те, що ОСОБА_1 міг довідатися про вибуття належного йому пакета акцій ще у квітні 2017 року: 19.04.2017 - у зв`язку з отриманням 150.000,00 грн як оплати за акції; 21.04.2017 - з оприлюднення на веб-сайті НБУ оновленої структури власності Банку, відповідно до якої ОСОБА_1 перестав бути власником істотної участі; 25.04.2017 - з оприлюднення Банком повідомлення про зменшення його пакета з 39,8375% до 0%. З урахуванням законодавчих положень щодо зупинення перебігу позовної давності у період карантину та воєнного стану Банк вважає, що трирічний строк сплив 21.09.2025, тоді як позов у цій справі подано 22.01.2026.
20.07.2026 через систему "Електронний суд" від приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Набоки Юлії Василівни надійшла заява про розгляд справи без її участі (вх.№7948).
З огляду на подану приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Набокою Ю.В. заяву про розгляд справи без її участі, колегія суддів вважає за можливе здійснювати апеляційний розгляд за відсутності зазначеної третьої особи.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.08.2026 задоволено заяви ТОВ "Інформаційно-депозитарний центр "Глобал", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Акціонерного товариства "Полтава Банк" про участь представників у судовому засіданні у справі №917/76/26, призначеному на 04.08.2026 о 12:00 год., у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представників.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.08.2026 в судовому засіданні оголошено перерву до 08.09.2026.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.09.2026 задоволено заяву представника позивача - Лихошвая Сергія Олександровича про участь представників у судовому засіданні у справі №917/76/26, призначеному на 08.09.2026 о 13:30 год., у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів представників.
Розглянувши клопотання апелянта про прийняття додаткових доказів та визнання поважними причин їх подання після закриття підготовчого провадження, а також про призначення у справі комплексної судової комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи телекомунікаційних систем, колегія суддів дійшла висновку про відмову в його задоволенні з огляду на таке.
Обґрунтовуючи зазначені клопотання, апелянт посилається на те, що необхідність подання відповідних електронних доказів виникла після повідомлення АТ "Полтава-Банк" про відсутність оригіналів договору та розпоряджень, які, за твердженням Банку, ще у січні 2022 року були передані ОСОБА_4 та не повернуті. На думку позивача, така позиція Банку відрізнялася від його первісної процесуальної поведінки, оскільки у відзиві Банк посилався на копії зазначених документів як на належну правову підставу списання акцій, не повідомляючи про відсутність їх оригіналів. У зв`язку з цим позивач вважає, що виникла необхідність перевірити джерело походження копії договору, встановити час її фактичного отримання ним та спростувати доводи відповідачів про його обізнаність зі спірним договором ще з 2017 року. Зазначає, що електронні матеріали також мають значення для вирішення питання про початок перебігу позовної давності, оскільки, за його твердженням, копію договору №БВ-39/17-4 він отримав лише 17.10.2025 разом з відповідним електронним листом.
Необхідність призначення комплексної судової комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи телекомунікаційних систем апелянт обґрунтовує потребою встановити дату, час, відправника, одержувача та маршрут пересилання електронного листа від 17.10.2025, наявність у ньому вкладення "Договір.PDF", технічні характеристики та метадані відповідного файлу, можливі ознаки його редагування чи іншого технічного втручання, а також джерело походження та час отримання цього файлу. Відмову суду першої інстанції у прийнятті зазначених доказів та призначенні експертизи позивач вважає надмірно формальною та такою, що позбавила його можливості довести обставини, які, на його думку, мають істотне значення для вирішення спору.
Щодо клопотання про прийняття додаткових доказів.
Відповідно до частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виключних випадках, якщо учасник справи обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції причинами, що об`єктивно не залежали від нього.
Як вбачається з матеріалів справи, електронний лист від 17.10.2025 та відповідний протокол огляду поштової скриньки, на які посилається апелянт, датовані часом, що передував як зверненню позивача до суду з цим позовом (22.01.2026), так і всьому періоду підготовчого провадження у справі (з 05.02.2026 по 04.05.2026 включно). Отже, зазначені докази об`єктивно існували та перебували в розпорядженні позивача задовго до закриття підготовчого провадження, а тому позивач мав реальну процесуальну можливість подати їх суду першої інстанції у встановлені законом та судом строки.
Обґрунтовуючи неможливість вчасного подання цих доказів, апелянт посилається на зміну процесуальної позиції АТ "Полтава-Банк" щодо наявності оригіналів спірних документів, про яку банк повідомив суд 04.05.2026. Колегія суддів не вбачає юридично значущого причинно-наслідкового зв`язку між зазначеною обставиною та необхідністю подання доказів щодо моменту отримання позивачем електронного листа: встановлення часу, коли саме позивач дізнався про існування копії спірного договору, є обставиною, що стосується його власної обізнаності та жодним чином не залежить від того, яку позицію щодо наявності чи відсутності оригіналів документів на той чи інший момент займає Банк. Відповідні докази могли і повинні були бути зібрані та подані позивачем незалежно від процесуальної поведінки відповідача-3.
Колегія суддів також звертає увагу, що перелік матеріалів, фактично поданих до суду першої інстанції 25.05.2026, не є тотожним переліку доказів, про прийняття яких апелянт просить в апеляційній скарзі, зокрема в частині безпосередньо файлу "Договір.PDF" та інших матеріалів, що підтверджують джерело його походження. У цій частині клопотання апелянта фактично спрямоване на подання до суду апеляційної інстанції доказів, які взагалі не були предметом розгляду судом першої інстанції, що суперечить вимогам частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено об`єктивної неможливості своєчасного подання зазначених доказів суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, а тому підстави для визнання поважними причин пропуску встановленого процесуального строку та прийняття додаткових доказів на стадії апеляційного перегляду відсутні.
Щодо клопотання про призначення експертизи.
Відповідно до статті 99 Господарського процесуального кодексу України учасник справи, який заявляє клопотання про призначення експертизи, повинен обґрунтувати, які саме обставини, що мають значення для справи, не можуть бути встановлені без спеціальних знань, а також довести неможливість отримання ним відповідного висновку самостійно.
Аналогічне клопотання позивача розглядалося судом першої інстанції та було відхилено. Апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні цього питання, а фактично зводиться до незгоди з результатом його розгляду.
Колегія суддів також враховує, що обставини, на встановлення яких спрямоване клопотання про призначення експертизи (дата, час, відправник та маршрут пересилання електронного листа від 17.10.2025, метадані вкладеного файлу), не мають значення для вирішення позовної вимоги про визнання договору недійсним, яка вирішується судом апеляційної інстанції, незалежно від моменту, коли саме позивачу стало відомо про існування копії спірного договору. Апелянтом не наведено обґрунтування того, яким чином відповідні обставини є необхідними для вирішення позовних вимог про зобов`язання вчинити депозитарні операції по суті, а не виключно для цілей обчислення позовної давності, яка досліджується судом окремо на підставі наявних у справі належних доказів.
За наведених обставин колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання апелянта про прийняття додаткових доказів, визнання поважними причин їх несвоєчасного подання, а також про призначення комплексної судової комп`ютерно-технічної експертизи та експертизи телекомунікаційних систем.
В судовому засіданні 08.09.2026 приймають участь представник позивача - адвокат Лихошвай С.О., який підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду Полтавської області від 25.05.2026 у справі №917/76/26 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити повністю; представник 1-го відповідача - адвокат Мохнюк Д.М., який підтримав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 25.05.2026 у справі №917/76/26 - без змін; представник 2-го відповідача адвокат Шульга А.О., який підтримав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 25.05.2026 у справі №917/76/26 - без змін; представник 3-го відповідача- адвокат Довбенко О.Ю., яка підтримала відзив на апеляційну скаргу, просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 25.05.2026 у справі №917/76/26 - без змін; представник 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача 2 – адвокат Головченко А.О.який підтримав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 25.05.2026 у справі №917/76/26 - без змін.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
За твердженнями ОСОБА_1 , з 2006 року він володіє пакетом акцій емітента Публічного акціонерного товариства “Полтава-Банк”, який у відсотковому відношенні складає 39,8375 загальної кількості акцій банку та відповідає 280 854 106 простих іменних акцій (голосуючих) або 39,8516 відсотків в загальний кількості голосуючих акцій.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько – ОСОБА_4 , який за життя володів також істотним пакетом акцій АТ “Полтава-Банк”. Після смерті батька відкрилася спадщина, до складу якої відповідно до його заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Набокою Юлією Василівною від 08.07.2025, увійшли акції Акціонерного товариства “Полтава-Банк”, які обліковувалися за ОСОБА_4 . Позивачу стало відомо, що ОСОБА_4 - мав відкритий рахунок обліку цінних паперів №303800-UA10001640 у депозитарній установі, якою є відповідач 3 - АТ “Полтава-Банк”. 
Відповідно до заповіту ОСОБА_4 від 08.07.2025 належні йому на праві власності акції, він заповів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (відповідач 2) в рівних частках.
Спадщину було прийнято позивачем, відповідачем 2 - ОСОБА_3 – спадкоємцями за заповітом та ОСОБА_2 – спадкоємицею за законом (відповідач 1), яка є матір`ю позивача та відповідача 2.
Позивач вказував, що після смерті батька, у нього з відповідачем 1 та відповідачем 2 виникло непорозуміння щодо визначення часток у статутному капіталі стосовно належних їм часток, а саме: відповідач 1 та відповідач 2 не визнають належність позивачу 39,8375 загальної кількості акцій банку, що відповідає 280 854 106 простих іменних акцій (голосуючих) або 39.8516 відсотків в загальній кількості голосуючих акцій. 
Позивач звернувся до депозитарної установи – АТ “Полтава-Банк” із запитом про надання інформації від 05.11.2025, зокрема надання інформації про належні йому вид та кількість акцій емітента АТ “Полтава-Банк”. 
11.11.2025 АТ “Полтава-Банк” листом №083-003/3018 повідомив, що у системі депозитарного обліку для обліку всіх належних позивачу цінних паперів відкрито рахунок у цінних паперах НОМЕР_2 , однак станом на 11.11.2025 в реєстрі власників іменних цінних паперів АТ “Полтава-Банк” не зареєстровано власника ОСОБА_1 (частка у статутному капіталі відсутня).
20.11.2025 позивач повторно звернувся до депозитарної установи – АТ “Полтава-Банк” із запитом про надання документів, які б підтверджували законність списання з його рахунку 39,8375 загальної кількості акцій банку, зокрема договору про відчуження акцій, розпорядження депозитарній установі про списання з рахунку цінних паперів, та іншу інформацію, зокрема про осіб, що ініціювали зазначену операцію.
Проте запитувана інформація та документи не були надані. 
Позивач зазначає, що в подальшому йому стало відомо, що 18.04.2017 нібито було оформлено договір купівлі-продажу цінних паперів, відповідно до якого відбулося відчуження позивачем акцій на користь його батька ОСОБА_4 280 854 106 шт. акцій та проведення депозитарної операції списання з його рахунку спірних акцій. Сума договору склала 150.000,00 грн, що суттєво відрізняється від вартості акцій.
За твердженням позивача, зазначений договір він не підписував і такий не відповідав його внутрішній волі. Також позивач не підписував розпоряджень на списання акцій, не надавав депозитарних інструкцій, не вчиняв жодних дій, які відповідали б вимогам Закону України “Про депозитарну систему України”.
Вищенаведені обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду із зазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та АТ "Полтава Банк", в якому просив суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу №БВ-39/17-4 від 18.04.2017, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про купівлю-продаж 39,8375% загальної кількості акцій (міжнародний ідентифікаційний номер цінного паперу (ISIN) UA4000120083) у кількості 280854106 шт. простих іменних акцій (голосуючих); зобов`язати АТ “Полтава-банк” (Україна, 36000, м.Полтава, вул.Пилипа Орлика, 40-а, код 09807595) провести безумовну облікову операцію з депозитарного списання 39,8375% загальної кількості акцій АТ “Полтава-Банк” (міжнародний ідентифікаційний номер цінного паперу (ISIN) UA4000120083) у кількості 280 854 106 шт. простих іменних акцій (голосуючих), що обліковуються на рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_1 ; зобов`язати АТ “Полтава-Банк” провести безумовну облікову операцію – зарахувати на рахунок у цінних паперах ОСОБА_1 № НОМЕР_2 акції прості іменні АТ “Полтава-Банк” у кількості 280 854 106 шт., що складає 39,8375% загальної кількості акцій АТ “Полтава-Банк”.
В якості доказів до позовної заяви ОСОБА_1 подано копії інформації про наявність істотної участі позивача, фотокопія заповіту, фотокопія заяви про прийняття спадщини, фотокопія свідоцтва про смерть, Запит депозитарній установі, Запит про надання інформації, Опис вкладення, запит АТ “Полтава-Банк”. До заяви про усунення недоліків позивач додав копії договору купівлі-продажу цінних паперів, повідомлення АТ “Полтава-Банк”.
В свою чергу відповідачі проти позову заперечували. 
Так, ОСОБА_2 (відповідач 1) зазначила, що спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину є дружина спадкодавця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , син спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (відповідач 2), син спадкодавця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (позивач), що підтверджується довідкою приватного нотаріуса №56/02-14/25/2025 від 12.02.2026. ОСОБА_2 категорично заперечує проти тверджень позивача про те, що останній дізнався про факт укладення вищевказаного договору лише після смерті батька, оскільки про здійснення продажу всіх акцій ОСОБА_1 було добре відомо, як і членам його сім`ї – відповідачу 1 та відповідачу 2, адже перед укладенням договору вказане питання обговорювалось на сімейній нараді, де були присутні всі члени сім`ї.
ОСОБА_3 зазначив, що предметом судового розгляду є вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу №БВ-39/17-4 від 18.04.2017, укладеного між ОСОБА_4 (покупець) та ОСОБА_1 (продавець) про купівлю-продаж 39,8375% загальної кількості акцій ПАТ “Полтава-Банк” у кількості 280.854.106 шт. При цьому, відповідач 2 підтверджує, що після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Набокою Ю.В. було відкрито спадкову справу за №25/2025. Спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину є дружина спадкодавця ОСОБА_2 та обидва сини спадкодавця - ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . Заперечуючи твердження позивача про те, що про укладення договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-39/17-4 від 18.04.2017 йому стало відомо лише після смерті батька, ОСОБА_3 зазначав, що факт відчуження позивачем належного йому пакета акцій був відомий як самому ОСОБА_1 , так і іншим членам сім`ї, зокрема відповідачам 1 та 2. За твердженням відповідача 2, питання продажу акцій попередньо обговорювалося на сімейній нараді за участю всіх членів родини. ОСОБА_3 посилався на відсутність у матеріалах, поданих позивачем, доказів на підтвердження його доводів щодо необізнаності про укладення спірного договору. Щодо вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-39/17-4 від 18.04.2017 відповідач 2 також заявляв про застосування наслідків спливу позовної давності, зазначаючи, що договір укладено 18.04.2017, тоді як з позовом у цій справі ОСОБА_1 звернувся 21.01.2026.
До відзиву відповідач 2 додав: заяву про письмове опитування позивача, заяву про застосування строків позовної давності, відповідь на адвокатський запит від 18.02.2026 АТ “Полтава-Банк”, відповідь на адвокатський запит ТОВ “ІДЦ Глобал” від 19.02.2026, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову від 16.01.2026 в порядку цивільного судочинства, копія довідки від 12.02.2026 про склад спадкоємців, результати розгляду НБУ пакетів документів на погодження набуття істотної участі в банках у ІІ кварталі 2017, свідоцтво про народження ОСОБА_3 , структура власності банку станом на 21.04.2017, ухвала про повернення позовної заяви від 26.01.2026 по справі №917/61/26, відомості про АТ “Полтава-Банк” з ЄДР. 
Відповідач 3 проти позову заперечував та у відзиві зазначав, що 18.04.2017 між ОСОБА_1 як продавцем, від імені та за рахунок якого діяв повірений ТОВ "Інформаційно-депозитарний центр "Глобал", та ОСОБА_4 як покупцем було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-39/17-4, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупця 280 854 106 простих іменних бездокументарних акцій ПАТ "Полтава-Банк" за ціною 150.000,00 грн без дотримання принципу "поставка цінних паперів проти оплати". На виконання договору 19.04.2017 ОСОБА_1 надав депозитарній установі ПАТ "Полтава-Банк" розпорядження на проведення облікової операції "поставка прав на цінні папери", а ОСОБА_4 - розпорядження на операцію "одержання прав на цінні папери"; обидва розпорядження були зареєстровані у відповідних журналах Банку, після чого спірні акції зараховано на рахунок у цінних паперах ОСОБА_4 . Банк також посилався на повне виконання договору сторонами, зокрема на перерахування 19.04.2017 з рахунку ОСОБА_4 на рахунок ОСОБА_1 . 150.000,00 грн з призначенням платежу "за акції прості іменні ПАТ "Полтава-банк" зг. Дог.№БВ-39/17-4 купівлі-продажу цінних паперів від 18.04.2017 р.".
Обґрунтовуючи обізнаність позивача щодо відчуження акцій, АТ "Полтава-Банк" також зазначало, що протягом 2017-2018 років ОСОБА_1 здійснював викуп акцій ПАТ "Лубнифарм" та після відповідних операцій отримував виписки з рахунку у цінних паперах, у яких акції ПАТ "Полтава-Банк" уже не обліковувалися. Крім того, Банк посилався на професійний досвід позивача у сфері ринку цінних паперів: з 2017 року він є головою наглядової ради АТ "Лубнифарм", протягом 14 років 4 місяців був членом наглядової ради ПАТ "Полтава-Банк", а також працював начальником відділу цінних паперів Київської філії ПАТ "Полтава-Банк". Окремо відповідач 3 заявив про застосування позовної давності, вказуючи, що позивач міг та повинен був дізнатися про спірну операцію щонайменше: з 19.04.2017 - у зв`язку із зарахуванням на його рахунок 150.000,00 грн на виконання договору; з 21.04.2017 - після оприлюднення на офіційному веб-сайті НБУ оновленої структури власності Банку; з 25.04.2017 - після опублікування на веб-сайті АТ "Полтава-Банк" повідомлення про зменшення належного позивачу пакета акцій з 39,8375% до 0,0000%.
До відзиву відповідач 3 подав як докази (копії) відомість про власників істотної участі станом на 01.01.2017, відомість про власників істотної участі станом на 21.04.2017, відомості про остаточних ключових учасників станом на 01.01.2017, відомості про остаточних ключових учасників станом на 21.04.2017, довідка НБУ про перевірку від 17.05.2017, довідка НБУ про перевірку від 31.08.2022, довідка про інспекційну перевірку від 12.11.2019, звіт про інспекційну перевірку АТ “Полтава-Банк” від 30.07.2024, повідомлення про виникнення особливої інформації 25.04.2017, рішення НБУ від 11.04.2017, Статут АТ “Полтава-Банк”, Схематичне зображення структури власності ПАТ “Полтава-Банк” станом на 01.01.2017 та станом на 21.04.2017.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що суду не було надано оригіналу оспорюваного договору купівлі-продажу цінних паперів № БВ-39/17-4 від 18.04.2017, оригіналу розпорядження про списання цінних паперів з рахунку ОСОБА_1 та оригіналу розпорядження про зарахування цінних паперів на рахунок ОСОБА_4 . З урахуванням приписів статті 91 Господарського процесуального кодексу України суд не взяв до уваги наявні в матеріалах справи копії зазначених документів.
Судом установлено, що позивач обґрунтовував позовні вимоги посиланням на те, що спірного договору купівлі-продажу цінних паперів він не підписував та не укладав, тобто фактично заперечував сам факт волевиявлення на вчинення правочину. Оцінивши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що в такому разі йдеться про спір щодо неукладеності правочину, а не про його недійсність. Застосувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, суд зазначив, що правочин, який не було вчинено, не може бути визнаний недійсним, а встановлення факту його неукладеності здійснюється під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку в мотивувальній частині судового рішення, а не шляхом пред`явлення окремого позову про визнання правочину недійсним.
Суд першої інстанції також врахував перебування в провадженні Господарського суду Полтавської області справи №910/2466/26 за участю аналогічного складу учасників, предметом якої є визнання за позивачем права власності на акції, зазначивши, що саме в межах цієї справи має здійснюватися захист прав позивача в разі встановлення факту їх порушення. За результатами наведеного місцевий господарський суд дійшов висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту порушеного права, що визнано самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. З огляду на зазначений висновок питання застосування позовної давності, про яке заявляли відповідачі, судом першої інстанції не розглядалося.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, частково не погоджується з висновками місцевого господарського суду, виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзивах на неї.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; належність, допустимість і достовірність кожного доказу оцінюються окремо, а також у взаємному зв`язку та сукупності з іншими доказами.
Водночас при вирішенні спору суд не обмежений правовою кваліфікацією спірних правовідносин, запропонованою їх учасниками. У пункті 8.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц зазначено, що відповідно до принципу jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Предметом спору у цій справі є наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-39/17-4 від 18.04.2017, укладення й підписання якого заперечується позивачем, а також наявність підстав для зобов`язання АТ "Полтава-Банк" провести безумовні облікові операції зі списання 280 854 106 акцій АТ "Полтава-Банк" з рахунку ОСОБА_4 та їх зарахування на рахунок позивача.
Отже, під час апеляційного перегляду колегія суддів має встановити: - чи може заперечення позивачем самого факту укладення та підписання договору бути підставою для визнання цього договору недійсним; - чи є вимоги про проведення зазначених облікових операцій самостійним способом захисту порушеного права, задоволення якого не залежить від результату вирішення вимоги про недійсність договору; - у разі встановлення їх самостійного характеру - чи підтверджується належними та допустимими доказами відсутність правової підстави для проведення спірної депозитарної операції, та чи не перешкоджає задоволенню цих вимог позовна давність, про застосування якої заявлено відповідачами.
Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-39/17-4 від 18.04.2017 колегія суддів виходить з такого.
За змістом частин 1, 4 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований у відповідному документі та він підписаний його стороною (сторонами).
Водночас відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання саме в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, установлених частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на встановлених законом підставах, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Отже, вирішуючи заявлену ОСОБА_1 вимогу про визнання договору №БВ-39/17-4 недійсним, необхідно виходити саме зі змісту наведених ним фактичних підстав позову. В даному випадку, позивач не посилається на наявність певної вади сформованого ним волевиявлення при укладенні договору, а заперечує сам факт вчинення ним відповідного волевиявлення, стверджуючи, що спірний договір він не підписував та наміру на відчуження належних йому акцій не мав.
З цього приводу Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.18 постанови від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц зазначила, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним, а наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.
При цьому у пункті 7.21 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що визнання правочину неукладеним також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Таким чином, саме по собі заперечення позивачем факту підписання спірного договору та наявності волевиявлення на його укладення не утворює підстав для визнання такого договору недійсним за правилами статей 203, 215 ЦК України, оскільки наведені позивачем обставини стосуються передусім питання самого факту вчинення правочину, а не дефекту волевиявлення при його вчиненні.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги про визнання договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-39/17-4 від 18.04.2017 недійсним, оскільки наведена позивачем фактична підстава цієї вимоги не відповідає передбаченим статтями 203, 215 ЦК України умовам недійсності правочину. При цьому колегія суддів не вирішує питання про те, чи був спірний договір вчинений, а обмежується висновком про непридатність обраного позивачем способу захисту для встановлення заперечуваної ним обставини.
Разом з тим застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, та від характеру його порушення, невизнання або оспорення; таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто відповідає змісту відповідного права, характеру його порушення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункти 7.20, 7.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц). При цьому у випадку оспорювання самого факту укладення правочину відповідна обставина може бути спростована не шляхом подання окремого позову про визнання правочину недійсним, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку в мотивувальній частині судового рішення (пункт 7.26 тієї ж постанови).
Наведений підхід узгоджується і з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27.11.2024 у справі №204/8017/17, відповідно до яких власник, майно якого вибуло з його законного володіння за неукладеним договором, не позбавлений можливості захисту свого майнового права шляхом пред`явлення вимоги, спрямованої на повернення такого майна, без необхідності оспорювання правочину, на підставі якого відбулося його вибуття.
Бездокументарна форма існування акцій сама по собі також не виключає застосування способу захисту, спрямованого на повернення їх власнику. Так, правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.05.2024 у справі №910/3756/22, підтверджують можливість судового захисту права на прості іменні акції бездокументарної форми існування у разі їх вибуття з володіння власника. Оскільки права на такі акції обліковуються в системі депозитарного обліку, відновлення порушеного права пов`язане з проведенням відповідних облікових операцій зі списання та зарахування акцій.
У цій справі позивачем поряд з вимогою про визнання договору недійсним заявлено вимоги про зобов`язання АТ "Полтава-Банк" провести облікові операції зі списання спірного пакета акцій з рахунку ОСОБА_4 та зарахування його на рахунок позивача, які безпосередньо спрямовані на захист права, яке позивач вважає порушеним унаслідок оспорюваної ним операції. Суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимоги про визнання договору недійсним, поширив цей висновок також на зазначені вимоги, не дослідивши їх окремо по суті. Із цим колегія суддів погодитися не може, з огляду на що переходить до розгляду вимог про зобов`язання провести спірні облікові операції.
Щодо позовних вимог про зобов`язання АТ "Полтава-Банк" провести безумовні облікові операції зі списання та зарахування 280 854 106 акцій колегія суддів зазначає наступне.
Висновок суду першої інстанції про неналежність обраного позивачем способу захисту за вимогою про визнання договору недійсним сам по собі не вирішує питання щодо правової природи та підстав двох інших заявлених позовних вимог. Водночас, з огляду на доводи відповідачів про те, що в апеляційній скарзі позивач фактично надав зазначеним вимогам інше правове обґрунтування, першочергового з`ясування потребує питання, чи були вимоги про списання та зарахування акцій заявлені позивачем від початку як самостійний спосіб захисту та чи не свідчить наведена в апеляційній скарзі їх правова кваліфікація про зміну предмета або підстав позову поза межами, визначеними статтею 269 ГПК України.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач від самого початку звернення до суду обґрунтовував ці вимоги тим, що він є власником спірного пакета акцій з 2006 року, не підписував ні договору купівлі-продажу №БВ-39/17-4 від 18.04.2017, ні розпорядження про списання акцій зі свого рахунку, не надавав депозитарній установі жодних інструкцій щодо їх відчуження, а списання акцій з його рахунку відбулося без його волевиявлення. Саме на цих обставинах ґрунтуються і заявлені позивачем вимоги про зобов`язання відповідача 3 провести облікову операцію зі списання акцій з рахунку ОСОБА_4 та їх зарахування на рахунок позивача. Отже, фактична підстава цих вимог була сформульована позивачем ще в позовній заяві та не зазнала змін в апеляційній скарзі, уточнено лише її правову кваліфікацію - не як похідний наслідок недійсності договору, а як самостійний спосіб захисту порушеного права. Оскільки неправильна юридична кваліфікація учасником справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку самостійно застосувати належні норми права до встановлених фактичних обставин (пункт 8.1 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц), наведене уточнення правового обґрунтування вимог не є зміною предмета чи підстави позову в розумінні статті 269 ГПК України.
Колегія суддів також враховує, що заявлені позивачем вимоги, дійсно пов`язані спільними фактичними обставинами, не поставлені ним у формальну процесуальну залежність одна від одної: прохальна частина позовної заяви не містить застереження - "у разі визнання договору недійсним" щодо вимог про списання та зарахування акцій. Пов`язаність вимог спільним фактичним підґрунтям сама собою не означає їх похідного характеру, а тому задоволення вимог про проведення спірних облікових операцій не є процесуально обумовленим задоволенням вимоги про визнання договору недійсним.
Не спростовує самостійного характеру цих вимог і відсутність у позові окремої вимоги про визнання за позивачем права власності на спірні акції. Необхідність встановлення судом належності позивачу відповідного права як передумови для вирішення спору про повернення майна не є тотожною необхідності наявності в резолютивній частині рішення окремої вимоги про визнання права власності. Так, у справі №910/9924/19 позов було заявлено про витребування бездокументарних акцій шляхом їх списання з рахунків відповідачів та зарахування на рахунок позивача без окремо заявленої вимоги про визнання права власності, і саме в межах такої вимоги Верховний Суд визначив предмет доказування, до якого віднесено первісне право позивача на спірні акції, обставини їх вибуття з володіння позивача, наявність акцій у незаконному володінні відповідача та відсутність у відповідача правової підстави для володіння ними (пункти 127-129 постанови Верховного Суду від 02.02.2026 у справі №910/9924/19).
Колегія суддів також враховує посилання відповідачів на перебування в провадженні Господарського суду Полтавської області справи №910/2466/26 за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на ті самі акції та про зобов`язання АТ "Полтава-Банк" провести аналогічні облікові операції. Саме по собі існування іншого провадження, предмет якого частково збігається із заявленими в цій справі вимогами, не звільняє суд від обов`язку вирішити по суті вимоги, належним чином заявлені позивачем саме в цій справі.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що вимоги про зобов`язання АТ "Полтава-Банк" провести облікові операції зі списання спірного пакета акцій з рахунку ОСОБА_4 та їх зарахування на рахунок позивача підлягають самостійному дослідженню по суті.
Серед способів захисту, передбачених частиною 2 статті 16 ЦК України, заявленим вимогам про зобов`язання провести облікові операції відповідають відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4), та примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5).
Право власності на бездокументарні цінні папери фіксується не у вигляді сертифіката чи іншого фізичного носія, а у вигляді облікового запису на рахунку в цінних паперах, який ведеться депозитарною установою. Підтвердженням належності особі цінних паперів є виписка з такого рахунку (стаття 8 Закону України "Про депозитарну систему України").
Порядок та підстави проведення депозитарною установою облікових операцій, зокрема списання та зарахування цінних паперів, у тому числі безумовних операцій, визначаються Положенням про провадження депозитарної діяльності, затвердженим рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 23.04.2013 №735, на яке міститься пряме посилання і в самому спірному договорі купівлі-продажу №БВ-39/17-4 від 18.04.2017 (що вбачається з копії долученої до матеріалів справи).
За змістом вимог позивача, спрямованих на зобов`язання АТ "Полтава-Банк" провести облікові операції зі списання спірного пакета акцій з рахунку ОСОБА_4 та його зарахування на рахунок позивача, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.02.2026 у справі №910/9924/19, в якій вирішувався спір про повернення бездокументарних акцій шляхом проведення аналогічних облікових операцій. Наведені у цій постанові висновки щодо предмета доказування у справах про повернення бездокументарних цінних паперів (пункти 127-129), а також щодо співвідношення встановленого первісного права позивача з недоведеністю належної правової підстави вибуття акцій з його володіння (пункти 150-161), є релевантними для цієї справи з огляду на подібність предмета судового захисту та правову природу спірних правовідносин.
Вирішуючи питання про доведеність вимог про зобов`язання провести спірні облікові операції, колегія суддів виходить з наступного розподілу обов`язку доказування: позивач повинен довести своє первісне право на спірний пакет акцій, факт припинення обліку цього права на його рахунку в цінних паперах та обставини, якими він обґрунтовує відсутність власного волевиявлення на його відчуження (статті 13, 74 ГПК України). Водночас відповідачі, заперечуючи проти позову посиланням на конкретний правоприпиняючий юридичний факт - договір купівлі-продажу №БВ-39/17-4 від 18.04.2017, представництво ТОВ "Інформаційно-депозитарний центр "Глобал" та депозитарне розпорядження про списання акцій, - повинні довести існування саме цих позитивних фактів, на які вони посилаються як на правову підставу проведеної операції (статті 73, 76, 77 ГПК України).
При цьому неврахування судом першої інстанції копій зазначених документів з підстав, передбачених статтею 91 ГПК України, саме по собі не означає автоматичної доведеності протилежного факту - відсутності договору, розпорядження чи волевиявлення позивача. Виключення відповідних копій з числа доказів означає лише відсутність прямого письмового підтвердження зазначених обставин. Після цього колегія суддів оцінює, чи встановлена відповідна правоприпиняюча обставина іншою сукупністю належних, допустимих і достовірних доказів, наявних у матеріалах справи, за їх безпосереднім, всебічним, повним та об`єктивним дослідженням (стаття 86 ГПК України).
Обставина належності позивачу до 18.04.2017 спірного пакета акцій — 280 854 106 простих іменних акцій АТ "Полтава-Банк", що складає 39,8375% загальної кількості акцій банку, - відповідачами по суті не заперечується. Наявність у позивача цього пакета акцій станом на початок 2016 року підтверджується довідкою АТ "Полтава-Банк" від 10.03.2026 №009-002/664, а також відомостями про власників істотної участі та схематичним зображенням структури власності банку станом на 01.01.2017. Спір між сторонами виник щодо правової підстави подальшого припинення обліку цього права на його рахунку.
Не викликає обґрунтованого сумніву і сам факт проведення 19.04.2017 депозитарної операції, внаслідок якої спірний пакет акцій було списано з рахунку позивача у цінних паперах № НОМЕР_2 та зараховано на рахунок ОСОБА_4 № НОМЕР_1 . Проведення зазначеної операції підтверджується витягами з журналу розпоряджень та журналу операцій АТ "Полтава-Банк", згідно з якими відповідні розпорядження зареєстровано в журналі розпоряджень за №33 та №34, а сама операція - в журналі операцій за №82 з датою виконання 19.04.2017. Наведені відомості кореспондують і публічним джерелам: оновлена структура власності Банку, за якою позивач перестав бути власником істотної участі, а частка ОСОБА_4 збільшилася, оприлюднена на офіційному веб-сайті Національного банку України 21.04.2017, а повідомлення про зменшення пакета позивача з 39,8375% до 0,0000% - на веб-сайті АТ "Полтава-Банк" 25.04.2017. Проведенню операції передувало рішення Національного банку України від 11.04.2017, яким погоджено збільшення прямої істотної участі ОСОБА_4 в АТ "Полтава-Банк". Крім того, ТОВ "Інформаційно-депозитарний центр "Глобал" в поясненнях третьої особи у справі зазначило про звітування перед Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку про укладення спірного договору 19.04.2017 та про його виконання 20.04.2017.
Таким чином, сама фактична сторона операції з переведення обліку спірного пакета акцій з рахунку позивача на рахунок ОСОБА_4 (що саме сталося, коли і на підставі якого номера операції), - підтверджується достатньою сукупністю доказів і колегією суддів не ставиться під сумнів.
Відомостей про подальше списання спірних 280 854 106 акцій з рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_1 , у тому числі у зв`язку з оформленням спадкових прав після його смерті, матеріали справи не містять. АТ "Полтава-Банк", яке є депозитарною установою та володіє відповідною інформацією, на зміну місця обліку спірного пакета акцій протягом розгляду справи не посилалося. Отже, підстав вважати, що спірний пакет акцій вибув з указаного рахунку, не встановлено.
Проте, встановлений судом факт проведення 19.04.2017 депозитарної операції зі списання спірного пакета акцій з рахунку позивача та його зарахування на рахунок ОСОБА_4 сам по собі не є тотожним встановленню належної правової підстави, на якій таку операцію було проведено. Правова підстава припинення права позивача на спірні акції мала походити або від його особистого волевиявлення, виявленого безпосередньо у відповідних документах, або від волевиявлення належно уповноваженого ним представника.
Щодо особистого волевиявлення позивача на проведення депозитарної операції 19.04.2017 колегія суддів зазначає таке.
З копії, наявної в матеріалах справи, вбачається, що Договір купівлі-продажу цінних паперів №БВ-39/17-4 від 18.04.2017 у розділі реквізитів сторін містить графічне зображення підпису в графі "Продавець" поруч із зазначенням прізвища, імені та по батькові позивача. Аналогічне графічне зображення підпису міститься в графі розпорядника рахунком на копіях розпорядження (наказі) на виконання облікової операції "поставка прав на цінні папери" від 19.04.2017.
Разом з тим оригінали зазначеного договору та розпорядження суду не надано, позивач заперечує факт їх особистого підписання. За відсутності оригіналів судова експертиза щодо належності підпису позивачу є неможливою, у зв`язку з чим ухвалою суду першої інстанції від 04.05.2026 у задоволенні клопотання про призначення такої експертизи відмовлено саме з підстав відсутності оригіналів документів. Наявні у матеріалах справи копії договору та розпорядження судом першої інстанції відповідно до статті 91 ГПК України не взяті до уваги як докази.
Колегія суддів також звертає увагу, що напис "згідно з оригіналом" на зазначених копіях засвідчено головою правління АТ "Полтава-Банк" у березні 2026 року, тоді як за поясненнями самого Банку оригінали цих документів передані ОСОБА_4 ще у січні 2022 року і до Банку не поверталися. Наведена обставина не дає підстав для висновку про фальсифікацію чи навмисне приховування документів, однак підлягає врахуванню при оцінці достовірності пояснень Банку щодо походження наявних у матеріалах справи копій. За таких обставин належними та допустимими доказами факт особистого підписання позивачем договору купівлі-продажу №БВ-39/17-4 від 18.04.2017 та розпорядження на списання акцій від 19.04.2017 не підтверджений.
Крім наведених вище прямих доказів, матеріали справи містять низку обставин, які не встановлюють безпосередньо факту особистого підписання позивачем спірних документів чи джерела повноважень ТОВ "ІДЦ "Глобал", однак підлягають оцінці в сукупності як такі, що можуть свідчити про обізнаність позивача щодо проведеної операції.
Банківською випискою з рахунку позивача за період з 18.04.2017 по 31.05.2017 підтверджується, що 19.04.2017 на рахунок позивача надійшло 150.000 грн від ОСОБА_4 з призначенням платежу "за акції прості іменні ПАТ "Полтава-банк" зг. Дог. №БВ-39/17-4 купівлі-продажу цінних паперів від 18.04.2017 р."; тією ж випискою підтверджується, що того самого дня з рахунку позивача на користь ТОВ "ІДЦ "Глобал" списано 600 грн з призначенням платежу "Винагорода за виконання доручення по Договору доручення на продаж цінних паперів №БД-39/17-3 від 18 квітня 2017р.". Цією ж випискою підтверджується подальший рух коштів на рахунку позивача протягом квітня-травня 2017 року, зокрема отримання та зняття готівкових коштів у період з 24.04.2017 по 22.05.2017.
Також слід звернути увагу на визначену сторонами ціну спірного договору купівлі-продажу №БВ-39/17-4 від 18.04.2017, за умовами якого номінальна вартість однієї акції становить 0,22 грн, загальна номінальна вартість пакета в кількості 280 854 106 акцій - 61.787.903,32 грн, тоді як загальна сума договору визначена сторонами у розмірі 150.000,00 грн, тобто становить приблизно 0,243% номінальної вартості пакета акцій. Колегія суддів враховує, що номінальна вартість цінних паперів не є тотожною їх ринковій вартості, а матеріали справи не містять висновку про оцінку ринкової вартості спірного пакета акцій станом на квітень 2017 року, у зв`язку з чим відповідне співвідношення не може розглядатися як самостійна підстава для оцінки договору як завідомо безоплатного чи економічно необґрунтованого правочину. Разом з тим матеріали справи не містять і жодного документа, який пояснював би економічне обґрунтування визначеної сторонами ціни договору стосовно пакета акцій у розмірі 39,8375% АТ "Полтава-Банк", а тому наведена обставина підлягає врахуванню серед інших обставин справи при оцінці сукупності доказів відповідно до статей 79, 86 ГПК України.
Проведенню спірної операції передувало рішення Національного банку України від 11.04.2017 про погодження збільшення прямої істoтної участі ОСОБА_4 в АТ "Полтава-Банк", а ТОВ "ІДЦ "Глобал" звітувало перед Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку про укладення договору 19.04.2017 та про його виконання 20.04.2017. Зміна структури власності Банку, за якою частка позивача зменшилася з 39,8375% до 0,0000%, оприлюднена на веб-сайті Національного банку України 21.04.2017 та на веб-сайті АТ "Полтава-Банк" 25.04.2017. Довідкою АТ "Полтава-Банк" від 10.03.2026 №009-002/664 підтверджується, що дивіденди позивачу після 19.04.2017 не нараховувалися і не виплачувалися у зв`язку з тим, що він не значився акціонером Банку.
Оцінюючи наведені обставини в сукупності відповідно до статей 79, 86 ГПК України, колегія суддів враховує, що певні конклюдентні дії, зокрема прийняття оплати за договором купівлі-продажу, можуть кваліфікуватися як волевиявлення, що свідчить про вчинення правочину або його схвалення (пункт 7.37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц). Разом з тим конклюдентними діями може підтверджуватися лише вчинення правочину в усній формі. Для правочину, щодо якого законом установлена обов`язкова письмова форма, конклюдентна поведінка сторони не може підміняти собою дотримання такої форми (пункти 7.38-7.40 тієї ж постанови).
Оскільки спірний договір купівлі-продажу цінних паперів та розпорядження про списання акцій є правочином і документом, для яких передбачена письмова форма, наведені вище обставини: надходження на рахунок позивача коштів за оспорюваним договором, списання з цього рахунку коштів на користь ТОВ "ІДЦ "Глобал", регуляторний слід операції та подальша поведінка позивача як особи, яка з 19.04.2017 не здійснювала прав акціонера Банку, - є доказово значущими й підлягають врахуванню, однак самі по собі не усувають відсутності належного прямого доказу особистого підписання позивачем договору купівлі-продажу №БВ-39/17-4 від 18.04.2017 і розпорядження від 19.04.2017 та відсутності в матеріалах справи договору доручення №БД-39/17-3 від 18.04.2017 як джерела повноважень ТОВ "ІДЦ "Глобал".
Колегія суддів також перевіряє, чи можуть наведені вище обставини (отримання позивачем оплати за спірним договором, здійснення ним платежу на користь ТОВ "ІДЦ "Глобал" та подальша поведінка позивача як особи, яка тривалий час не здійснювала прав акціонера Банку) свідчити про наступне схвалення позивачем правочину, вчиненого від його імені ТОВ "ІДЦ "Глобал" (стаття 241 ЦК України).
Застосування конструкції наступного схвалення правочину передбачає попереднє встановлення самого факту існування правовідношення представництва, у межах якого представник діяв з перевищенням наданих йому повноважень або за їх відсутності. У цій справі, як зазначено вище, договір доручення №БД-39/17-3 від 18.04.2017, яким мали визначатися повноваження ТОВ "ІДЦ "Глобал" діяти від імені позивача, у матеріалах справи відсутній, внаслідок чого не встановлено ні факту його укладення позивачем, ні обсягу наданих цим договором повноважень. За таких обставин колегія суддів позбавлена можливості встановити, чи діяло ТОВ "ІДЦ "Глобал" в межах наданих йому позивачем повноважень, з їх перевищенням, чи взагалі за відсутності будь-якого уповноваження з боку позивача, що є передумовою для застосування наведеної норми.
Крім того, для визнання правочину схваленим необхідні дії особи, яку представляли, що безумовно свідчать про прийняття цього правочину до виконання саме на його умовах. Отримання позивачем 150.000,00 грн з призначенням платежу, що містить посилання на спірний договір, та здійснення ним платежу в розмірі 600 грн з призначенням, що містить посилання на договір доручення №БД-39/17-3, є документальним відображенням руху коштів, пов`язаного з фактичним здійсненням спірної операції. Разом з тим самі по собі ці платежі не є діями позивача, які б безумовно свідчили про вчинення ним волевиявлення на відчуження належного йому пакета в кількості 280 854 106 акцій на користь ОСОБА_4 за ціною 150.000,00 грн. Наведені обставини підтверджують лише факт руху коштів, пов`язаних зі спірною операцією, та не є доказом здійснення позивачем відповідного волевиявлення.
Більше того, платежі на користь позивача, погоджені НБУ зменшення істотної участі, звітування перед НКЦПФР - є діями, які вчинялися не позивачем, а тому не можуть тлумачитися як його волевиявлення на відчуження.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що наявні в матеріалах справи докази не дають підстав для висновку про наступне схвалення позивачем правочину, вчиненого від його імені ТОВ "ІДЦ "Глобал", у розумінні статті 241 ЦК України.
Окремо суд оцінює пояснення АТ "Полтава-Банк" щодо причин ненадання оригіналів Договору купівлі-продажу №БВ-39/17-4 від 18.04.2017 та розпоряджень про списання і зарахування акцій. Відповідно до заяви Банку від 04.05.2026 зазначені оригінали в січні 2022 року передані на вимогу ОСОБА_4 , який на той час обіймав посаду голови наглядової ради АТ "Полтава-Банк" і одночасно є стороною спірного договору як покупець за ним, та до Банку не поверталися. При цьому документального оформлення такої передачі (акта приймання-передачі чи іншого документа, що фіксував би факт і підстави вибуття оригіналів документів депозитарного обліку за межі Банку) матеріали справи не містять. Банк обмежився посиланням на усну вимогу ОСОБА_4 , не навівши правових підстав, на яких депозитарною установою було здійснено передачу оригіналів відповідних документів на виконання такої вимоги.
Саме відсутність оригіналів, за поясненнями суду першої інстанції, унеможливила призначення судової експертизи щодо належності підписів.
Колегія суддів звертає увагу, що на копіях договору купівлі-продажу №БВ-39/17-4 від 18.04.2017 та розпоряджень про списання і зарахування акцій міститься напис "згідно з оригіналом", засвідчений головою правління АТ "Полтава-Банк" у березні 2026 року, тобто вже після повідомлення Банку про відсутність у нього оригіналів цих документів з січня 2022 року. Наведена обставина не дає підстав для висновку про фальсифікацію чи навмисне приховування банком документів, однак підлягає врахуванню при оцінці достовірності та послідовності пояснень Банку щодо походження й збереження копій, наданих ним суду як докази правової підстави проведеної операції.
Узагальнюючи наведені вище обставини, колегія суддів зазначає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується належність позивачу до 18.04.2017 спірного пакета акцій у кількості 280 854 106 штук та фактичне проведення 19.04.2017 комплексу дій, спрямованих на переведення обліку цього пакета на рахунок ОСОБА_4 , включно з відповідними розрахунками та регуляторним супроводом операції. Разом з тим наявні докази не дають змоги встановити належними та допустимими доказами юридично значиме волевиявлення позивача, необхідне для припинення належного йому права на спірні акції: ані шляхом його особистого підписання Договору купівлі-продажу №БВ-39/17-4 від 18.04.2017 і розпорядження про списання акцій від 19.04.2017, оригінали яких відсутні, а копії не взяті судом до уваги, ані шляхом надання ним повноважень ТОВ "ІДЦ "Глобал" діяти від його імені, оскільки Договір доручення №БД-39/17-3 від 18.04.2017 у матеріалах справи відсутній. Наведені вище непрямі докази, що відображають факт проведеної операції, та подальша поведінка позивача як особи, яка тривалий час не здійснювала прав акціонера банку (що за змістом ч.2 ст. 12 та ст. 346 ЦК України не може бути наслідком припинення права власності на акції) оцінені судом у сукупності з іншими доказами, однак не усувають цієї прогалини та не дають підстав для висновку про наступне схвалення позивачем правочину в розумінні статті 241 ЦК України.
Встановлення первісного права особи на майно за одночасної недоведеності належної правової підстави вибуття цього майна з її володіння дає підстави для висновку про протиправне позбавлення власника належного йому майна (подібний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 02.02.2026 у справі №910/9924/19 щодо повернення бездокументарних акцій). З огляду на встановлену в цій справі належність спірного пакета акцій позивачу до 18.04.2017 та недоведеність відповідачами належної правової підстави припинення цього права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення вимог про зобов`язання АТ "Полтава-Банк" провести облікові операції зі списання спірного пакета акцій з рахунку ОСОБА_4 та його зарахування на рахунок позивача. Такий спосіб судового захисту узгоджується з приписами статті 387 ЦК України, оскільки спрямований на повернення власнику майна, що вибуло з його володіння без належної правової підстави. З огляду на те, що спір стосується первинного вибуття акцій безпосередньо з володіння позивача, застосування статті 388 ЦК України та дослідження добросовісності їх набуття не вимагається.
Щодо заяви відповідачів про застосування позовної давності до вимог про проведення безумовних облікових операцій колегія суддів зазначає таке.
Установлена вище недоведеність відповідачами належної правової підстави припинення права позивача на спірний пакет акцій сама по собі не є достатньою для задоволення вимог про зобов`язання провести відповідні облікові операції, оскільки відповідачами заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності. Позовна давність застосовується лише за наявності встановленого судом порушення права особи: перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати, чи порушене право, за захистом якого особа звернулася до суду, і лише в разі встановлення такого порушення переходить до питання про те, чи не спливла позовна давність (пункт 174 постанови Верховного Суду від 02.02.2026 у справі №910/9924/19, у якому наведено відповідний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду). Оскільки колегією суддів вище встановлено недоведеність належної правової підстави припинення права позивача на спірні акції, що свідчить про порушення цього права, колегія суддів переходить до дослідження заяв відповідачів про застосування позовної давності.
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже визначальним для початку перебігу позовної давності є не сам момент, коли особі стало відомо про існування певної операції чи про її зовнішній результат, а момент, коли особа довідалася або могла довідатися саме про порушення належного їй права.
Відповідачі, заявляючи про застосування наслідків спливу позовної давності, посилаються на таку сукупність обставин. АТ "Полтава-Банк" та ОСОБА_3 зазначають, що 19.04.2017 на рахунок позивача надійшло 150.000,00 грн з призначенням платежу, що прямо містить посилання на спірний договір №БВ-39/17-4. Того самого дня, 19.04.2017, з рахунку позивача списано 600 грн з призначенням платежу, що містить посилання на договір доручення №БД-39/17-3. Відповідачі також посилаються на оприлюднення 21.04.2017 на веб-сайті Національного банку України оновленої структури власності Банку, за якою позивач перестав бути власником істoтної участі, та на оприлюднення 25.04.2017 на веб-сайті АТ "Полтава-Банк" повідомлення про зменшення частки позивача з 39,8375% до 0,0000%. АТ "Полтава-Банк" у відзиві на позовну заяву додатково посилався на обізнаність позивача у сфері законодавства про цінні папери та акціонерні товариства з огляду на його професійну діяльність - 14 років і 4 місяці членства в наглядовій раді ПАТ "Полтава-Банк", роботу начальником відділу цінних паперів у Київській філії банку та подальше виконання обов`язків голови наглядової ради АТ "Лубнифарм". Відповідачі також вказують на відсутність з боку позивача протягом наступних років дій, характерних для власника істотної участі в Банку, зокрема нездійснення прав акціонера, ненаправлення запитів до Банку та неотримання дивідендів у період з 19.04.2017 по 31.12.2025.
Колегія суддів окремо звертає увагу на обставину, яка вбачається з Банківської виписки за рахунком позивача за період з 18.04.2017 по 31.05.2017: після операцій 19.04.2017 по цьому рахунку позивача продовжувався активний рух коштів, зокрема надходження 21.04.2017 коштів за іншим договором, внесення та зняття готівкових коштів 24.04.2017, 03.05.2017, 04.05.2017 та 10.05.2017, а також перерахування коштів третій особі 22.05.2017. Наведене свідчить про те, що рахунок, з якого 19.04.2017 було здійснено платіж на користь ТОВ "ІДЦ "Глобал", перебував в активному використанні позивачем і надалі, упродовж щонайменше місяця після спірної операції.
Наведені відповідачами обставини (надходження та списання коштів 19.04.2017, оприлюднення оновленої структури власності Банку та відомостей про зменшення частки позивача, професійний досвід позивача у сфері законодавства про цінні папери, а також відсутність з його боку протягом наступних років дій, характерних для власника істотної участі) підтверджують, що позивач об`єктивно мав можливість довідатися про сам факт та зовнішній результат проведеної 19.04.2017 операції невдовзі після її вчинення. Разом з тим за змістом ч.1 ст.261 ЦК України визначальним для початку перебігу позовної давності є момент, коли особа довідалася або могла довідатися саме про порушення свого права (1) або про особу, яка його порушила (2). У цій справі позивач пов`язує порушення свого права зі списанням спірного пакета акцій з його рахунку без відповідного волевиявлення та їх зарахуванням на рахунок іншої особи. Про обставини такого списання позивачу стало відомо у жовтні 2025 році.
Публічні джерела, на які посилаються відповідачі (оприлюднена структура власності Банку та повідомлення про особливу інформацію емітента, а так само сам факт надходження коштів з призначенням платежу, сформованим платником) відображають зовнішній регуляторний та обліковий результат операції, однак не розкривають і не могли розкривати позивачу зміст, спосіб оформлення чи дійсність підстав, на яких ця операція проведена, зокрема те, ким і за яких обставин були підписані відповідні документи від його імені.
Колегія суддів окремо оцінює платіж у розмірі 600 грн, здійснений 19.04.2017 з рахунку позивача на користь ТОВ "ІДЦ "Глобал" з призначенням, що прямо містить посилання на договір доручення №БД-39/17-3. Наведена обставина документально підтверджує списання з рахунку позивача 600 грн із призначенням платежу, що містить посилання на договір доручення №БД-39/17-3, однак сама по собі не встановлює, що позивач особисто ініціював цей платіж, був ознайомлений із відповідним договором або знав його зміст та обсяг передбачених ним повноважень, наданих ТОВ "ІДЦ "Глобал". Тим більше, що самого договору доручення №БД-39/17-3 в матеріалах справи немає і його зміст не встановлений навіть під час судового розгляду цієї справи.
За таких обставин ключове значення для вирішення питання про застосування позовної давності має встановлення того, чи доведено відповідачами, що до звернення позивача до суду з цим позовом йому було відомо або він об`єктивно повинен був знати не лише про факт та зовнішній результат проведеної операції, а саме про відсутність належної правової підстави її проведення - тобто про те, що документи, складені від його імені, не були ним підписані особисто або уповноважений ним представник діяв без належних для того повноважень.
Матеріали справи не містять доказів того, що у період з 2017 по 2025 рік позивач був ознайомлений із Договором купівлі-продажу №БВ-39/17-4 від 18.04.2017, розпорядженням про списання акцій від 19.04.2017 або Договором доручення №БД-39/17-3 від 18.04.2017. Обставини, на які посилаються відповідачі, підтверджують проведення операції та її зовнішній результат, однак не доводять, що позивач знав або повинен був знати про відсутність належної правової підстави для вибуття належних йому акцій. При цьому операція зовні була оформлена як така, що здійснювалася за участю ліцензованого торговця цінними паперами та після погодження Національного банку України.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що відповідачами не доведено пропуску позивачем позовної давності за вимогами про зобов`язання АТ "Полтава-Банк" провести облікові операції зі списання та зарахування спірного пакета акцій.
Щодо належності та ефективності обраного позивачем способу захисту порушеного права колегія суддів зазначає таке.
Установивши недоведеність відповідачами належної правової підстави припинення права позивача на спірний пакет акцій та недоведеність пропуску позивачем позовної давності, колегія суддів переходить до питання про належність та ефективність обраного позивачем способу захисту порушеного права.
Право власності на бездокументарні цінні папери, як зазначено вище, існує та підтверджується саме у формі облікового запису на рахунку в цінних паперах. Зобов`язання АТ "Полтава-Банк" провести облікову операцію зі списання спірного пакета акцій з рахунку ОСОБА_4 та його зарахування на рахунок позивача безпосередньо відновлює обліковий стан, який існував до порушення права позивача, тобто відповідає способам захисту, передбаченим пунктами 4, 5 частини другої статті 16 ЦК України, та є ефективним у розумінні наведеного вище правового висновку про відповідність обраного способу захисту змісту порушеного права та характеру його порушення (пункт 7.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц).
Як зазначено вище, у постанові від 02.02.2026 у справі №910/9924/19 Верховний Суд розглядав по суті вимогу про списання бездокументарних акцій з рахунків відповідачів та їх зарахування на рахунок позивача без окремо заявленої декларативної вимоги про визнання права власності, що підтверджує саму можливість застосування такого способу захисту щодо бездокументарних цінних паперів без необхідності попереднього чи одночасного пред`явлення вимоги про визнання права. Установлена в межах цієї справи належність позивачу спірного пакета акцій є достатньою правовою передумовою для задоволення вимог про проведення відповідних облікових операцій.
Перебування в провадженні Господарського суду Полтавської області справи №910/2466/26 за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності на ті самі акції не робить обраний у цій справі спосіб захисту неефективним: задоволення вимог про списання та зарахування акцій безпосередньо відновлює обліковий стан, який існував до порушення права позивача, і не потребує для цього додаткового судового акту про визнання права власності, ухваленого в іншому провадженні.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права - зобов`язання АТ "Полтава-Банк" провести облікові операції зі списання спірного пакета акцій з рахунку ОСОБА_4 та зарахування його на рахунок позивача, - є належним та ефективним.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимоги про визнання договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-39/17-4 від 18.04.2017 недійсним ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підлягає залишенню без змін.
Водночас, поширивши цей висновок на вимоги про зобов`язання АТ "Полтава-Банк" провести облікові операції зі списання та зарахування спірного пакета акцій без їх окремого дослідження по суті, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що призвело до неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи (стаття 277 ГПК України). Установлені колегією суддів вихідне право позивача на спірний пакет акцій, недоведеність відповідачами належної правової підстави його припинення, ефективність обраного способу захисту та недоведеність пропуску позовної давності є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з ухваленням нового рішення про задоволення зазначених вимог (стаття 275 ГПК України).
За таких обставин апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню. Рішення Господарського суду Полтавської області від 25.05.2026 у справі №917/76/26 підлягає залишенню без змін у частині відмови в задоволенні вимоги про визнання договору недійсним та скасуванню в частині відмови в задоволенні вимог про зобов`язання АТ "Полтава-Банк" провести облікові операції зі списання 280 854 106 акцій з рахунку ОСОБА_4 № НОМЕР_1 та їх зарахування на рахунок позивача № НОМЕР_2 , з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення зазначених вимог.
Питання розподілу судових витрат за подання позовної заяви та апеляційної скарги вирішується з урахуванням часткового задоволення позовних вимог та апеляційної скарги відповідно до статті 129 ГПК України.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 2 частини 1 статті 275, статтями 277, 281– 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 25.05.2026 у справі №917/76/26 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Акціонерного товариства "Полтава-банк" провести безумовні облікові операції з депозитарного списання та зарахування акцій.
Прийняти в цій частині нове рішення, виклавши його в такій редакції:
"Зобов`язати Акціонерне товариство "Полтава-банк" (Україна, 36000, м.Полтава, вул.Пилипа Орлика, 40-а, код ЄДРПОУ 09807595) провести безумовну облікову операцію з депозитарного списання 39,8375% загальної кількості акцій Акціонерного товариства "Полтава-Банк" (міжнародний ідентифікаційний номер цінного паперу (ISIN) UA4000120083) у кількості 280 854 106 шт. простих іменних акцій (голосуючих), що обліковуються на рахунку у цінних паперах ОСОБА_4 № НОМЕР_1 .
Зобов`язати Акціонерне товариство "Полтава-Банк" (Україна, 36000, м.Полтава, вул.Пилипа Орлика, 40-а, код ЄДРПОУ 09807595) провести безумовну облікову операцію – зарахувати на рахунок у цінних паперах ОСОБА_1 № НОМЕР_2 акції прості іменні Акціонерного товариства "Полтава-Банк" (міжнародний ідентифікаційний номер цінного паперу (ISIN) UA4000120083) у кількості 280 854 106 шт., що складає 39,8375% загальної кількості акцій АТ "Полтава-Банк"."
В іншій частині рішення Господарського суду Полтавської області від 25.05.2026 у справі №917/76/26 залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви в розмірі 1.109,33 грн та за розгляд апеляційної скарги в розмірі 1.331,20 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви в розмірі 1.109,33 грн та за розгляд апеляційної скарги в розмірі 1.331,20 грн.
Стягнути з Акціонерного товариства "Полтава-Банк" (Україна, 36000, м.Полтава, вул.Пилипа Орлика, 40-а, код ЄДРПОУ 09807595) на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви в розмірі 1.109,34 грн та за розгляд апеляційної скарги в розмірі 1.331,20 грн.
Доручити Господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України

Повна постанова складена 14.09.2026.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя Є.О. Васильєв 

Суддя Д.О. Попков