ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10 E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
31 серпня 2026 року | Справа № 903/503/26

Суддя Господарського суду Волинської області Вороняк А.С., за участі секретаря судового засідання Коритан Л.Ю., розглянувши справу
за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Фреш Трейд”
до відповідача за первісним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Хелікс Преміум”
про стягнення 88038,85 грн,
за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Хелікс Преміум”
до відповідача за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “Фреш Трейд”
про стягнення 69543,58 грн,

за участю представників-учасників справи:
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Фреш Трейд”: Мадиняк Христина Ігорівна, адвокат, ордер серії ВС №1474735 від 24.06.2026 (поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів);
від Товариства з обмеженою відповідальністю “Хелікс Преміум”: н/з.

Права та обов`язки учаснику судового процесу роз`яснені відповідно до ст. ст. 42, 46 ГПК України.
Відводу складу суду не заявлено.
Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС.
установив:

26.05.2026 через систему “Електронний суд” від Товариства з обмеженою відповідальністю “Фреш Трейд” надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хелікс Преміум” у якому просить суд стягнути 88038,85 грн, з них 18882,13 грн заборгованості зі сплати орендної плати за договором, 23377 грн відшкодування за комунальні послуги, 10960,05 грн понесених експлуатаційних витрат, 4428,14 грн пені та 30391,53 грн штрафу.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань згідно договору оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 в частині своєчасної оплати орендних, гарантійних платежів, а також експлуатаційних, комунальних платежів.
Ухвалою суду від 01.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 17.06.2026. Запропоновано відповідачу подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, одночасно копію відзиву надіслати позивачу, докази чого подати суду. Запропоновано позивачу подати суду: відповідь на відзив та наявні докази – в строк 5 днів з дня його отримання, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзив з додатками надіслати відповідачу, докази надіслання надати суду; відповідачу – заперечення на відповідь позивача, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання позивачу.
Ухвалою суду 17.06.2026 повідомлено сторони про те, що підготовче засідання відбудеться 07.07.2026. 
22.06.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому просять відмовити у позові та стягнути з позивача судові витрати, які будуть подані в 5-ти денний строк після прийняття рішення по суті спору. При цьому зазначають, що після виявлення суттєвих конструктивних недоліків орендованих приміщень(необхідність заміни дверей), які не можуть забезпечити ефективний господарський процес з переробки м`яса равлика Helix та його технологічного зберігання в холоді, позивач не бажав нести такі витрати на ремонт приміщення холодильної установки та усувати недоліки переданих в оренду приміщень. Така поведінка позивача звичайно на думку відповідача виходить за межі звичайного ділового обороту та призводить до збитків для відповідача. Відповідач повідомляє, що згідно пунктів 1.2. та 6.3. Договору оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 року, ч.1 ст.767 та ч.2 ст.768 Цивільного кодексу України повідомив 16.03.2026 позивача листом від 13.03.2026, який відправлено 14.03.2026 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 року починаючи з дати сплину 30 (тридцяти) календарних днів з моменту відправлення листа. Разом із тим, від позивача вимагалось повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «ХЕЛІКС ПРЕМІУМ» всю сплачену орендну плату та інші платежі як завдані збитки внаслідок передачі в оренду нежитлових приміщень, які мають недоліки, що перешкоджають її використанню для здійснення підприємницької діяльності відповідно до договору. Позивач не прийняв та не виконав вимоги заявлені відповідачем. ТОВ “Хелікс Преміум” стверджує, що фактично приміщення були повернуті та не використовувалось за цільовим призначенням з моменту їх отримання (так як потребували експлуатаційного дозволу). Відразу після проведення інспектування та отримання відмови у видачі експлуатаційного дозволу постало питання про документальне їх повернення. Крім того, зазначають, що підтверджений державним органом факт неможливості експлуатації приміщення за його цільовим господарським призначенням свідчить про відсутність зобов`язань зі сплати орендної плати, так як по суті оренда – як факт користування об`єктом нерухомості не відбувалась. Даний відзив долучено до матеріалів справи.
22.06.2026 через систему “Електронний суд” надійшла зустрічна позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Хелікс Преміум” про стягнення 69543,58 грн як безпідставно одержаної плати за оренду згідно договору оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на відсутність факту та неможливість користування приміщенням, неповернення Товариством з обмеженою відповідальністю “Фреш Трейд” передоплати за договором оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 на підставі п.3 ч.3 та ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.
23.06.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. При цьому зазначає, що доводи відповідача фактично зводяться до перекладення на орендодавця ризиків здійснення власної господарської діяльності та наслідків неотримання дозвільних документів, отримання яких відповідно до законодавства покладається саме на оператора ринку харчових продуктів. Відтак, доводи відповідача є необґрунтованими та не підтверджені жодними належними доказами, у зв`язку з викладеним просять суд відхилити доводи, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву та задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФРЕШ ТРЕЙД» повністю. Данна відповідь на відзив долучена до матеріалів справи.
24.06.2026 через систему “Електронний суд” надійшли заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю “Хелікс Преміум” на відповідь на відзив. При цьому зазначають, що 22.06.026 року у відповідь на адвокатський запит отримано копію акту, складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного контролю (інспектування) стосовно дотримання операторами ринку вимог законодавства про харчові продукти від 24.02.2026 №19/16.14. Згідно опису виявлених порушень законодавства Головне управління Держпродспоживслужби у Волинській області встановило наступне:
1. На потужності не забезпечено достатня кількість приміщень для зберігання інгредієнтів, таропакувального матеріалу, прибирального інвентарю, етикеток.
2. У виробничих приміщення не забезпечено належного рівня гігієнічних вимог до харчових продуктів, оскільки наявні пошкодження керамічної плитки на стіна та підлозі.
3. Відмічено наявність корозії в варочному котлі, в кімнаті для огляду сировини столи виготовлені з матеріалів, які не дають змогу провести належне миття та дезінфекцію.
4. Відсутнє приміщення для чищення, дезінфекції і зберігання робочих інструментів та обладнання.
5. Оператором не надано докази належного контролю температурного режиму холодильно-морозильних камер, виробничих приміщень.
6. Постійно діючі процедури, засновані на принципах системи аналізу небезпечних факторів та контролю у критичних точках не розроблено та не запроваджено.
Відтак, як стверджує Товариство з обмеженою відповідальністю “Хелікс Преміум” орендовані приміщення не відповідають вказаним вимогам, а тому у зв`язку з встановленими за результатами інспектування потужності її невідповідності вимогам законодавства був розірваний договір оренди. Дані заперечення долучено до матеріалів справи.
Ухвалою суду від 07.07.2026 зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “Хелікс Преміум” - залишено без руху. Надано заявнику строк 10 днів з дня вручення йому цієї ухвали для усунення недоліків, а саме: 1) обґрунтований розрахунок сум, що стягуються, а саме 69543,58 грн, який підписаний представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи; 2) письмову заяву у якій чітко сформулювати правові підстави позову та відповідно прохальну частину зустрічного позову; 3) подати письмову заяву із зазначенням реквізитів рахунку позивача в банку, небанківському надавачі платіжних послуг; подати документ, що підтверджує наявність такого рахунку.
Ухвалою суду від 07.07.2026 повідомлено сторони про те, що підготовче засідання відбудеться 11.08.2026.
10.07.2026 через систему “Електронний суд” від Товариства з обмеженою відповідальністю “Хелікс Преміум” надійшла заява про усунення недоліків до якої на виконання вимог ухвали суду від 07.07.2026 долучив розрахунок позовних вимог за зустрічним позовом; заяву у яких виклав правові підстави зустрічного позову; заяву із зазначенням реквізитів рахунку позивача в банку, небанківському надавачі платіжних послуг; документ, що підтверджує наявність такого рахунку.
Як вбачається із матеріалів справи, ухвала Господарського суду Волинської області від 07.07.2026 про залишення зустрічної позовної заяви без руху надіслана на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю “Хелікс Преміум” та доставлена останньому 07.07.26 об 15:54, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, а відтак перебіг встановленого судом десятиденного строку для усунення недоліків розпочався 08.07.2026.
Враховуючи зазначене, суд встановив, що недоліки зустрічної позовної заяви були усунуті Товариством з обмеженою відповідальністю “Хелікс Преміум” у межах установленого судом строку, а саме 10.07.2026.
Ухвалою суду від 15.07.2026 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Фреш Трейд” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Хелікс Преміум” про стягнення 88038,85 грн, зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “Хелікс Преміум” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фреш Трейд” про стягнення 69543,58 грн; вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом; повідомлено сторони, що підготовче засідання відбудеться 11.08.2026; судове засідання відбудеться у приміщенні Господарського суду Волинської області за адресою: м. Луцьк, пр. Волі 54А, в залі судових засідань № 208 та в режимі відеоконференції з представником (адвокатом) Товариства з обмеженою відповідальністю “Фреш Трейд” Мадиняк Христиною Ігорівною; запропоновано відповідачу за зустрічним позовом подати суду: відзив на позов та наявні докази із врахуванням вимог ст.ст. 165, 178 ГПК України, копії якого з додатками надіслати позивачу за зустрічним позовом, докази надіслання надати суду; запропоновано позивачу за зустрічним позовом подати подати суду: відповідь на відзив та наявні докази – в строк 5 днів з дня його отримання, з врахуванням вимог ст. ст. 166, 184 ГПК України, копію відповіді на відзив з додатками надіслати відповідачу за зустрічним позовом, докази надіслання надати суду; відповідачу за зустрічним позовом – заперечення на відповідь позивача за зустрічним позовом, протягом 5-ти днів з дня отримання відповіді на відзив з доказами надіслання позивачу за зустрічним позовом.
29.04.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача за зустрічним позовом надійшов відзив на зустрічну позовну заяву у якому просять відмовити у позові та зазначає, що твердження позивача за зустрічним позовом про повну неможливість використання об`єкта оренди для здійснення підприємницької діяльності не відповідає дійсності та спростовується зареєстрованими видами господарської діяльності. При цьому ТОВ «ХЕЛІКС ПРЕМІУМ» не надано жодного доказу того, що об`єкт оренди є непридатним для здійснення будь-якої іншої господарської діяльності, передбаченої його установчими документами та зареєстрованими видами економічної діяльності. Крім того, при передачі об`єкта оренди сторони підписали Акт №1 приймання-передачі від 02.02.2026 року, відповідно до якого Орендар прийняв приміщення та підтвердив відсутність претензій щодо його технічного стану. Жодних зауважень щодо недоліків приміщення, відсутності необхідного обладнання, невідповідності холодильних камер, дверей чи інших конструктивних елементів в Акті №1 не зазначено. У даному випадку ТОВ «ХЕЛІКС ПРЕМІУМ» не довело факту об`єктивної безпосередньої неможливості використання приміщення та того, що він був позбавлений можливості здійснювати будь-яку іншу господарську діяльність, крім переробки равликів. Саме по собі неотримання дозвільного документа не означає неможливості користування нерухомим майном для здійснення інших видів підприємницької діяльності позивача за зустрічним позовом. ТОВ «ХЕЛІКС ПРЕМІУМ» не був позбавлений доступу до приміщення, міг безперешкодно володіти та користуватися ним, розміщувати майно, обладнання, працівників та здійснювати іншу господарську діяльність. Отже, відсутні ознаки об`єктивної неможливості користування майном у розумінні ч. 6 ст. 762 ЦК України, а також підстави для звільнення позивача за зустрічним позовом від сплати орендної плати. Відмова у видачі експлуатаційного дозволу не є форс-мажорною обставиною, оскільки безпосередньо залежить від відповідності потужності вимогам законодавства та результатів діяльності самого заявника - Орендаря. Жодного сертифіката ТПП України позивачем за зустрічним позовом не надано. Спірні кошти були сплачені ТОВ «ХЕЛІКС ПРЕМІУМ» на виконання чинного Договору оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 року. На момент здійснення платежів Договір був чинним, не був розірваний, не був визнаний недійсним у встановленому законом порядку, а Об`єкт оренди перебував у володінні та користуванні Орендаря. Просять узадоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЕЛІКС ПРЕМІУМ» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРЕШ ТРЕЙД» про стягнення 69 543,58 грн відмовити повністю. Судові витрати, понесені ТОВ «ФРЕШ ТРЕЙД» у зв`язку з розглядом зустрічного позову, покласти на ТОВ «ХЕЛІКС ПРЕМІУМ». Даний відзив на зустрічну позовну заяву долучено до матеріалів справи.
11.08.2026 представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов.
11.08.2026 у судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні.
У судовому засіданні 11.08.2026, судом відповідно до положення ст. 216 ГПК України, було оголошено перерву до 25.08.2026 до 14:30 год.
Ухвалою суду від 11.08.2026 повідомлено учасників справи про те, що розгляд справи по суті відбудеться 25 серпня 2026 року на 14:30 год. Судове засідання відбудеться в приміщенні Господарського суду Волинської області (пр. Волі, 54а, м. Луцьк) в залі судових засідань №208 в режимі відеоконференції з представником позивача за первісним позовом Мадиняк Х. І.
25.08.2026 через систему «Електронний суд» від позивача за зустрічним позовом надійшла заява про визнання обставин загальновідомими, дослідження таких обставин під час судового розгляду та долучення до матеріалів справи письмових матеріалів на підтвердження загальновідомих обставин, в якій з посиланням на ч. 3 статті 75 ГПК України позивач за зустрічним позовом, просить суд при досліженні доказів визнати та дослідити загальновідому обставину - розміщення оголошення (https://www.olx.ua/d/uk/obyavlenie/orenda- harchovogo-tsehu-160-m2-IDZz0KW.html?search_reason=search%7Corgamc) про оренду приміщення яке передавалось в оренду згідно матеріалів справи.
25.08.2026 у судовому засіданні позивач за зустрічним позовом підтримав зазначене клопотання та усно просив суд поновити строк для його подання.
25.08.2026 у судовому засіданні представник відповідача заперечила щодо заявленого клопотання, зазначила, що подане представником позивача за зустрічним позовом клопотання є таким, що заявлене поза межами підготовчого провадження.
Розглянувши клопотання представника позивача за зустрічним позовом, суд зазначає таке.
Згідно з ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів.
Згідно з ч. 2 ст. 177 ГПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.
Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Законодавець розрізняє строки до закінчення підготовчого провадження та до початку судового розгляду справи по суті. Зазначена правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.11.2018 у справі № 910/22824/17.
11.08.2026 суд постановив на місці закрити підготовче провадження та розпочати розгляд справи праву по суті на 11.08.2025, а відтак подане представником позивача за зустрічним позовом клопотання є таким, що заявлене поза межами підготовчого провадження.
Частиною 4 статті 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно пункту 6 частини 2 статті 42 ГПК України, учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
При цьому, імперативною нормою ч. 2 ст. 207 ГПК України встановлено, що суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.
Крім того, у відповідності до ч.1-4, 8 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Наведені представником позивача за зустрічним позовом не підтверджують підставність його заявлення поза межами строку підготовчого провадження, зводить до отримання(залучення) додаткових доказів у справі, а відтак останнє слід залишити без розгляду на підставі ч. 2 ст. 207 ГПК України та відмовити у задоволенні усного клопотання про поновлення строку для його подання через необгрунтованість.
25.08.2026 у судовому засіданні позивач за зустрічним позовом підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі.
25.08.2026 у судовому засіданні відповідач за зустрічним позовом заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні.
Ухвалою суду від 25.08.2026 повідомлено учасників справи про те, що проголошення вступної та резолютивної частини рішення відбудеться 31 серпня 2026 року об 16:00 год. 
31.08.2026 у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 ГПК України у разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складення в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, встановленому законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
За визначенням п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Застосовуючи згідно з ч.1 ст.3 ГПК України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" від 07.07.1989).
Згідно ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Папазова та інші проти України" (заяви №№ 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07) від 15.03.2012р. (п.29) суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (§51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006р. у справі "Красношапка проти України"). 
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,
установив:
30.01.2026 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРЕШ ТРЕЙД» (Орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХЕЛІКС ПРЕМІУМ» (надалі - відповідач, ТОВ «ХЕЛІКС ПРЕМІУМ», Орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 (надалі - Договір оренди) відповідно до якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у тимчасове оплатне користування нежитлові приміщення - кімната № 14 площею 1,7 кв.м.; кімната № 15 площею 6,6 кв.м; кімната № 16 площею 10,5 кв.м.; кімната № 17 площею 8,9 кв.м; кімната № 18 площею 8,8 кв.м.; кімната № 19 площею 11,2 кв.м; кімната № 20 площею 30,0 кв.м.; кімната № 21 площею 8,2 кв.м; кімната № 22 площею 16,9 кв.м; кімната № 23 площею 13,6 кв.м; кімната № 24 площею 7,3 кв.м; кімната № 25 площею 5,3 кв.м; кімната № 26 площею 18,1 кв.м; кімната № 28 площею 6,6 кв.м; кімната № 29 площею 1,8 кв.м; кімната № 30 площею 2,1 кв.м; кімната № 31 площею 2,6 кв.м; кімната № 32 площею 1,7 кв.м; в будівлі адміністративного корпусу (літ.А-5), за адресою: м. Луцьк, вул. Назарія Яремчука, 3, загальною площею 161,9 кв.м. (сто шістдесят один цілих дев`ять десятих квадратних метрів) (надалі – Об`єкт оренди), що підтверджується актом №1 приймання-передачі від 02.02.2026 року до договору оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 року.
Відповідно до п.п. 1.2.-1.5. договору оренди об`єкт оренди використовується ррендарем винятково для здійснення підприємницької діяльності.
Сторони підтверджують, що вони мають право, компетенцію та повноваження на укладання, підписання та виконання даного Договору, а також на надання прав та повноважень по ньому. Орендодавець підтверджує, що Об`єкт оренди знаходиться у нього у власності на законних підставах та він має право згідно з умовами договору оренди передавати Об`єкт оренди в користування третім особам (Орендарям).
Укладення цього Договору та передача Об`єкта оренди в користування Орендарю ні у якому разі не спричиняє перехід права власності на нього. Термін оренди становить: з 30.01.2026 по 28.01.2027.
Згідно п. 2.1. договору орендодавець зобов`язаний: передати Орендарю Об`єкт оренди за Актом № 1; належним чином виконувати всі умови даного Договору; вимагати від Орендаря забезпечення відповідного санітарного і протипожежного стану Об`єкта оренди; у випадку закінчення терміну дії даного Договору або його дострокового припинення, прийняти від Орендаря Об`єкт оренди у відповідності до умов даного Договору; у разі реорганізації Орендаря до припинення дії цього Договору, переукласти цей Договір на таких
же самих умовах з правонаступником, або одним з правонаступників Орендаря.
Орендодавець має право, зокрема:
- вимагати від Орендаря використовувати Об`єкт оренди виключно за цільовим призначенням;
- отримувати від Орендаря Орендну плату та інші платежі у відповідності з умовами даного Договору;
- на дострокове розірвання даного Договору у випадках, передбачених даним Договором (п. 2.2. договору).
Відповідно до п. 2.3. договору орендар зобов`язаний, зокрема:
- в термін, передбачений даним Договором, прийняти від Орендодавця в орендне користування Об`єкт оренди і не ухилятись від підписання Акта № 1;
- підписати надані Орендодавцем два екземпляри Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) не пізніше 5 (п`яти) робочих днів з моменту їх отримання і в цей строк передати або надіслати в порядку, визначеному у п.10.5. Договору Орендодавцю один підписаний екземпляр Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) або у той самий строк надати в письмовій формі вмотивовану відмову. У випадку коли Орендар не передає (не надсилає) у встановлений строк, один підписаний екземпляр Акту або письмову вмотивовану відмову, Акт вважається підписаним Сторонами, а Послуги - наданими належним чином.
- повернути Орендодавцю Об`єкт оренди на умовах та в термін, передбачений даним Договором і не ухилятись від підписання Акта приймання-передачі Об`єкта оренди (далі - Акт № 2);
- своєчасно та в повному обсязі сплачувати Орендну плату, компенсацію комунальних і експлуатаційних платежів та інших платежів, передбачених даним Договором, у відповідності з умовами даного Договору.
Орендар має право: використовувати Об`єкт оренди згідно з умовами цього Договору; на тимчасовий заїзд власного легкового автотранспорту до Об`єкта оренди, з обов`язковою реєстрацією на прохідній охороні Орендодавця; на дострокове розірвання Договору у випадках, передбачених даним Договором; використовувати адресу об`єкта оренди як юридичну адресу свого місцезнаходження з правом реєстрації в ЄДР, лише за письмовою згодою з власником приміщення (п. 2.4. догвору).
Згідно п.п. 3.1.-3.2. договору оренди даний Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін (за наявності) і діє до 28 січня 2027 року, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами усіх своїх обов`язків за цим Договором.
Термін оренди починає перебіг з моменту передачі Об`єкта оренди Орендарю за Актом № 1 та закінчується у дату припинення цього Договору, а у випадку дострокового припинення оренди та будь-якому іншому випадку, дата Акта приймання-передачі повернення Об`єкта оренди від Орендаря Орендодавцеві (Акт №2) або Акта про звільнення Об`єкта оренди вважається останнім днем оренди.
Згідно п. 4.1. договору оренди об`єкт оренди передається Орендарю на підставі Акта № 1, на протязі 3-х днів з моменту підписання даного Договору.
Відповідно до п.п. 5.1.-5.2.1 договору оренди за цим Договором Орендар зобов`язується сплачувати Орендодавцю за послугу з оренди нежитлового приміщення Об`єкту оренди, експлуатаційні витрати та інші платежі, визначені даним договором.
Сторони домовились, що вартість оплати за надану послугу з оренди нежитлового приміщення за Об`єкт оренди, без урахування спожитих комунальних послуг складає: 35 404 (тридцять п`ять тисяч чотириста чотири) гривні 00 копійок, в тому числі ПДВ: кабінети 14-22, 24, 26, 28-32 в будівлі адміністративного корпусу - 28 600 (двадцять вісім тисяч шістсот) гривень 00 копійок, в тому числі ПДВ, кабінети 23, 25 в будівлі адміністративного корпусу - 6 804 (шість тисяч вісімсот чотири) гривень 00 копійок, в тому числі ПДВ. Орендодавець має право один раз на рік, починаючі з 01 квітня кожного календарного року, застосовувати до розміру орендної плати коефіцієнт інфляції, розрахований на підставі офіційних даних Державної служби статистики України за попередні 12 місяців.
Оплата за надані послуги здійснюється щомісячно, не пізніше 5 числа поточного місяця у безготівковій формі, шляхом банківського переказу з рахунку Орендаря на рахунок Орендодавця.
Обов`язок оплати вважається виконаним Орендарем в момент зарахування коштів в повному обсязі на поточний рахунок Орендодавця. Авансові платежі допускаються.
Оплата за надані послуги, вказані в п. 5.2.1. цього Договору не включає вартість електроенергії та інших комунальних послуг (водопостачання, водовідведення, опалення, вивіз сміття, утримання прибудинкової території). 
Вищевказані комунальні послуги відшкодовуються Орендарем додатково, згідно показників лічильника, чи пропорційно зайнятій площі, на підставі виставленого рахунка Орендодавцем протягом 2 (двох) робочих днів з моменту виставлення відповідного рахунку. При цьому, рахунок, надісланий засобами електронного зв`язку на електронну адресу Орендаря вважається таким, що отриманий Орендарем у день такого надіслання, а рахунок, що надісланий засобами поштового зв`язку - після спливу двох календарних днів з моменту його надіслання Орендодавцем. Також Орендар може здійснити всі фіксовані та погоджені Сторонами в цьому Договорі чи його додатках оплати самостійно без рахунку згідно Договору. Неотримання рахунку Орендарем не звільняє його від сплати відповідних платежів та не є підставою для продовження строків проведення розрахунків.
Оплата за надані послуги, вказані в п. 5.2.1. цього Договору нараховується Орендарю після підписання Акту приймання-передачі (Акт № 1) по час належного повернення нежитлового приміщення Орендодавцю. Оплата неповного місяця оренди здійснюється пропорційно кількості днів оренди, виходячи з вартості одного дня оренди.
Сторони домовились, що Орендар здійснить передоплату за послугу з оренди нежитлового приміщення (гарантійний платіж) за останній місяць оренди у розмірі одномісячної суми орендної плати передбаченої п. 5.2.1. цього Договору та за перший місяць оренди протягом 3-х банківських днів після передачі Орендодавцем Об`єкта оренди Орендарю.
Дана передоплата (гарантійний платіж) враховуватиметься у виконання зобов`язань Орендаря зі сплати орендної плати, якщо іншого не передбачено умовами цього Договору.
Сторони погодились, що при здійсненні платежів Орендарем на користь Орендодавця, Орендодавець має право здійснити зарахування здійснених платежів в наступному порядку:
1. у першу чергу відшкодовуються збитки, завдані Орендодавцю, з вини Орендаря,
2. у другу чергу сплачуються проценти і неустойка (пені, штрафи),
3. у третю чергу сплачується оплата за надані послуги.
Враховуючи умови цього Договору щодо порядку зарахування отриманих Орендодавцем платежів, отримані від Орендаря, кошти зараховуються у погодженому порядку незалежно від вказаного Орендарем у платіжному документі призначення платежу.
Відповідно до п. 6.3 договору орендар має право на дострокове розірвання даного Договору за умови письмового повідомлення Орендодавця про відмову від даного Договору за 30 (тридцять) календарних днів до дати такого розірвання.
Відповідно до п.п. 7.2.-7.3 договору оренди у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі сплати Орендної плати або витрат комунальних послуг та експлуатаційних платежів, Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент прострочення, від суми прострочених платежів за кожний день прострочення.
У разі виникнення у Орендаря заборгованості по орендній платі та/або комунальним та експлуатаційним платежам більш ніж 30 календарних днів, Орендар додатково сплачує Орендодавцю штраф у розмірі 50% від суми заборгованості по орендній платі та/або комунальним та експлуатаційним платежам.
Суд встановив, що на виконання умов договору оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 року позивачем відповідачу було надано і останнім прийнято у строкове платне користування нежитлове приміщення, визначене угодою, що підтверджується підписаним між сторонами актом №1 приймання-передачі від 02.02.2026 року.
17.03.2026 року позивачем було отримано повідомлення про дострокове розірвання договору оренди та вимогу про відшкодування збитків, відповідно до якого відповідач повідомив про розірвання договору оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 року починаючи з дати сплину 30 (тридцяти) календарних днів з моменту відправлення даного листа (а.с.13-16).
26.03.2026 року позивачем направлено відповідь на повідомлення про дострокове розірвання договору оренди № 30/01/2026-14 та вимоги про відшкодування збитків відповідно до якої позивачем зазначено, що Орендодавець вважається повідомленим про розірвання Договору оренди з моменту отримання такого повідомлення відповідно до п. п. 9.1 Договору оренди. Оскільки повідомлення про дострокове розірвання договору оренди № 30/01/2026-14 було отримане позивачем засобами поштового зв`язку 17.03.2026 року, то договір оренди може бути розірвано 16.04.2026 року (а.с. 17-20).
21.04.2026 року позивачем отримано повідомлення про передачу (повернення) об`єкта від 16.04.2026 року, до якого відповідачем було долучено акт приймання-передачі (повернення об`єкта оренди) від 16.04.2026 року до договору оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 року (а.с. 21-23).
28.04.2026 року позивачем направлено відповідачу відповідь на повідомлення відповідно до якого ТОВ «ФРЕШ ТРЕЙД» повідомило, що не заперечує проти передачі об`єкта оренди від 16 квітня 2026 року, та не вимагає стягнення орендної плати за період після 16 квітня 2026 року. Також позивачем повідомлено, що відповідно до умов розділу 4 договору оренди вбачається, що саме Орендодавець надає акт приймання-передачі для підписання Орендарю. В зв`язку з чим до відповіді на повідомлення було долучено Акт приймання-передачі №2 від 16.04.2026 року (а.с. 24-28).
Згідно з п. 4.4 ч. 4 Договору оренди у випадку якщо Орендар безпідставно відмовиться від підписання Акта приймання-передачі №2, ТОВ «ФРЕШ ТРЕЙД» матиме право направити відповідний Акт цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу Орендаря. Об`єкт оренди вважатиметься переданим Орендодавцю, з дати отримання Орендарем цього Акта № 2. У разі відмови Орендаря отримати такий цінний лист з Актом №2, то Об`єкт оренди вважається переданим Орендодавцю належним чином протягом п`яти календарних днів з дати направлення Орендодавцем вищевказаного цінного листа Орендарю.
Отже, судом встановлено та не заперечується представниками сторін, Договір оренди № 30/01/2026-14 від 30.01.2026 року вважається розірваним з 16.04.2026 року, а Акт приймання-передачі №2 від 16.04.2026 року вважається підписаним з 30.04.2026 року з дати отримання Орендарем Акта № 2, що підтверджується трекінгом поштового відправлення (а.с. 28).
До матеріалів позовної заяви позивачем долучено рахунок на оплату оренди нежитлового приміщення №177 від 20.03.2026 з 01.04.2026 по 16.04.2026 на суму 18 882 грн, рахунки на відшкодування комунальних платежів №145 від 28.02.2026 за лютий місяць 2026 на суму 14 419 грн, №176 від 20.03.2026 за березень 2026 на суму 8682 грн, №178 від 20.03.2026 за період з 01.04.2026 по 16.04.2026 на суму 276 грн та рахунок на оплату понесених експлуатаційних витрат №9 від 19.02.2026 на суму 10 960,05 грн.
Доказами направлення рахунків на оплату виступають поштова накладна, опис вкладення у цінний лист, фіскальний чек та трекінг поштового відправлення про вручення долучені до матеріалів справи.
Щодо вимог за первісним позовом, суд зазначає таке.
Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із Договору або актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ст. 760 ЦК України).
Згідно ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Згідно ч. 1, ч. 2 та ч. 5 ст. 762 ЦК України, за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Судом встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання згідно договору оренди по сплаті орендної плати, в зв`язку з чим наявний основний борг в розмір 18 882,13 грн за період з 01.04.2026 по 15.04.2026 включно.
Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Згідно статті 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
У відповідності до ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Згідно ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.
Отже, суд враховуючи, що договір оренди №30/01/2026-14 від 30.01.2026 року розірваний з 16.04.2026 року, дійшов висновку, що останнім днем, коли відповідач мав сплачувати орендні платежі є 15.04.2026.
Суд зазначає, що факт розірвання договору 16 квітня 2026 року, не заперечується представниками сторін в судовому засіданні 25.08.2026.
Позивачем, відповідно до поданого розрахунку нараховано відповідачу орендних платежів на суму 18 882,13 грн за період з 01.04.2026 по 16.04.2026 включно.
Суд враховуючи, що останнім днем сплати орендних платежів, є 15.04.2026, здійснив перерахунок орендної плати за період з 01.04.2026 по 15.04.2026, відповідно до якого заборгованість складає 17 702 грн, з розрахунку (35 404 грн орендна плата за місяць/30 кількість днів в квітні*15 кількість днів користування). 
З огляду на викладене, враховуючи укладення між сторонами договору оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 року, передачу позивачем на виконання його умов відповідачу в оренду нежитлового приміщення, прийняття його відповідачем із підписанням акту приймання-передачі майна в оренду, не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає 17 702 грн заборгованості з орендної плати, в решті частини стягнення в сумі 1180,13 грн слід відмовити через безпідставність.
Щодо вимоги про стягнення 23 377 грн відшкодування за комунальні послуги, 10 960,05 грн понесених експлуатаційних витрат, суд зазначає таке.
Відповідно до п.п. 5.1.-5.2.1 договору оренди за цим Договором Орендар зобов`язується сплачувати Орендодавцю за послугу з оренди нежитлового приміщення Об`єкту оренди, експлуатаційні витрати та інші платежі, визначені даним договором.
Сторони домовились, що вартість оплати за надану послугу з оренди нежитлового приміщення за Об`єкт оренди, без урахування спожитих комунальних послуг складає: 35 404 (тридцять п`ять тисяч чотириста чотири) гривні 00 копійок, в тому числі ПДВ: кабінети 14-22, 24, 26, 28-32 в будівлі адміністративного корпусу - 28 600 (двадцять вісім тисяч шістсот) гривень 00 копійок, в тому числі ПДВ, кабінети 23, 25 в будівлі адміністративного корпусу - 6 804 (шість тисяч вісімсот чотири) гривень 00 копійок, в тому числі ПДВ. Орендодавець має право один раз на рік, починаючі з 01 квітня кожного календарного року, застосовувати до розміру орендної плати коефіцієнт інфляції, розрахований на підставі офіційних даних Державної служби статистики України за попередні 12 місяців.
Оплата за надані послуги здійснюється щомісячно, не пізніше 5 числа поточного місяця у безготівковій формі, шляхом банківського переказу з рахунку Орендаря на рахунок Орендодавця.
Обов`язок оплати вважається виконаним Орендарем в момент зарахування коштів в повному обсязі на поточний рахунок Орендодавця. Авансові платежі допускаються.
Оплата за надані послуги, вказані в п. 5.2.1. цього Договору не включає вартість електроенергії та інших комунальних послуг (водопостачання, водовідведення, опалення, вивіз сміття, утримання прибудинкової території). 
Вищевказані комунальні послуги відшкодовуються Орендарем додатково, згідно показників лічильника, чи пропорційно зайнятій площі, на підставі виставленого рахунка Орендодавцем протягом 2 (двох) робочих днів з моменту виставлення відповідного рахунку.
При цьому, рахунок, надісланий засобами електронного зв`язку на електронну адресу Орендаря вважається таким, що отриманий Орендарем у день такого надіслання, а рахунок, що надісланий засобами поштового зв`язку - після спливу двох календарних днів з моменту його надіслання Орендодавцем. Також Орендар може здійснити всі фіксовані та погоджені Сторонами в цьому Договорі чи його додатках оплати самостійно без рахунку згідно Договору. Неотримання рахунку Орендарем не звільняє його від сплати відповідних платежів та не є підставою для продовження строків проведення розрахунків.
Позивач зазначає відповідачем не сплачено відшкодування комунальних послуг за період з лютого 2026 року по 16 квітня 2026 року відповідно до абз. 4 п. 5.2.1 Договору оренди, загальною сумою 23 377,00 грн, що підтверджується рахунками на оплату № 145 від 28 лютого 2026 року на суму 14 419,00 грн з ПДВ; № 176 від 20 березня 2026 року на суму 8 682,00 грн з ПДВ; № 178 від 20 березня 2026 року на суму 276,00 грн з ПДВ.
Суд встановив, що позивачем долучено до матеріалів справи рахунки на відшкодування комунальних послуг, дослідивши які вбачається відсутність обгрунтованого розрахунку, даних показників та номерів лічильника, саме на підставі яких вони виписувалися позивачем, в розрізі відсутності актів наданих послуг (підписаними як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача). У акті №1 приймання-передачі до договору оренди нежитлових приміщень від 02.02.2026 відсутні зафіксовані показники лічильника. 
Крім того, суд зазначає, що розрахунку пропорційно зайнятій площі відповідно п. 5.2.1 договору позивачем до матеріалів справи не надано.
Суд звертає увагу, що рахунки на оплату, виписані в односторонньому порядку позивачем, не є належними та допустимими доказами факту надання послуг. Будь-які інші докази (акти, підписані обома сторонами, тощо) на підтвердження факту надання послуг за цими договором суду не надані.
За своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. На це звернув увагу Верховний Суд (Касаційний господарський суд) в постанові від 29.04.2020 р. у справі № 915/641/19.
Надаючи загальну оцінку визначеним вище помісячним рахункам, суд зазначає, що останні не є належними та допустимими доказами факту надання послуг позивачем та їх отримання відповідачем. Зазначені рахунки, на переконання суду, лише відображають позицію сторони стосовно періоду надання послуг та їх вартості, тощо.
Відтак, суду не надано доказів надання позивачем та отримання цих комунальних послуг відповідачем, нарахування за фактично отримані послуги зі спожитої електричної енергії, водопостачання, водовідведення, опалення, вивіз сміття, утримання прибудинкової території, крім того матеріали справи не містять актів зняття показників лічильників, рахунків фактур на оплату вказаних послуг, актів здачі приймання (надання) послуг, що підтверджують обсяг та заборгованість відповідача за спожиті комунальні послуги в розмірі 23 377 грн.
Отже, доказів надання позивачем відповідачу комунальних послуг на суму 23 377 грн, так само, як і доказів фактичного користування відповідачем цими послугами позивачем до суду не надано та матеріали справи не містять.
Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги те, що позивач не довів суду належними і допустимими доказами наявності тих обставин, на які він посилався як на підставу пред`явлених у даній справі вимог, у задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача 23 377 грн вартості комунальних послуг під час експлуатації відповідачем орендованого у позивача майна за договором оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 слід відмовити через необгрунтованість.
Крім того, позивачем було сплачено вартість запчастин та ремонту холодильного обладнання в сумі 10 960,05 грн з ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією №144 від 05.03.2026 року. Позивач вважає, що вказаний платіж є експлуатаційними витратами та підлягає стягненню з відповідача на підставі п. 5.2.1. договору оренди.
На підтвердження понесених експлуатаційних витрат долучив до матеріалів справи рахунок на оплату №9 від 19.02.2026 на суму 10 960,05 грн з ПДВ.
Суд встановив, що позивачем позов необґрунтовано, що зазначений рахунок стосуються конкретної техніки, передбаченої спірним договором оренди (реєстраційні номери, ідентифікаційні дані) чи техніка, для якої придбані запчастини та здійснені ремонтні роботи була реально використана у виконанні спірного договору оренди, ці витрати безпосередньо пов`язані з укладеним договором оренди, а не з іншою господарською діяльністю позивача.
Крім того, при передачі об`єкта оренди сторони підписали Акт №1 приймання-передачі від 02.02.2026 року, відповідно до якого Орендар прийняв приміщення та підтвердив відсутність претензій щодо його технічного стану. 
Жодних зауважень щодо недоліків приміщення, відсутності необхідного обладнання, наявності холодильних камер в Акті №1 не зазначено.
Водночас, в акті зафіксовано, що разом з об`єктом оренди орендодавець передає орендарю у користування обладнання, що знаходиться в приміщені яке орендується, а саме: 1. Мийка посуду н/ж, обладнана кранами – 4 (чотири) шт; 2. Полиці для посуду н/ж – 2 (дві) шт; 3. Дзеркало – 2 (два) шт.
Суд зазначає, що орендар зобов`язаний оплачувати лише ті витрати, які прямо передбачені договором та безпосередньо стосуються майна, отриманого за актом приймання-передачі.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що включена в розрахунок сума експлуатаційних витрат у розмірі 10 960,05 грн є безпідставною та не підлягає сплаті відповідачем в межах виконання зобов`язань за договором оренди.
Щодо вимоги про стягнення 4428,14 грн пені та 30391,53 грн штрафу, суд зазначає таке.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до п.п. 7.2. договору оренди №30/01/2026-14 від 30.01.2026 року у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі сплати Орендної плати або витрат комунальних послуг та експлуатаційних платежів, Орендар сплачує Орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент прострочення, від суми прострочених платежів за кожний день прострочення.
В силу ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).
Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до статей 1 і 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Згідно ст. 4 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань або за затримку грошових надходжень на рахунок клієнта банку - одержувача грошових коштів, яку нараховано та не сплачено на день набрання чинності цим Законом, розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.
Отже, підставами для нарахування пені є, по-перше, прострочення у виконанні грошового зобов`язання, яке допустив боржник, по-друге встановлення конкретного розміру відповідної санкції договором або чинним законодавством.
Позивачем нараховано відповідачу 4428,14 грн. пені за загальний період з 01.04.2026 по 16.04.2026 (за несплату орендної плати з 01.04.2026 по 16.04.2026; за несплату комунальних послуг лютого 2026 по квітень 2026, за несплату гарантійного платежу за 109 днів). 
Між тим, судом було здійснено самостійні розрахунки відповідно до яких, позивачем відповідні нарахування пені з врахуванням строку оплати гарантійного платежу, що передбачений положенням п. 5.2.1. договору та встановлених фактичних обставин справи мали б здійснюватися за період з 06.02.2026 по 15.04.2026 та становлять 2007,84 грн., в іншій частині нарахування пені після розірвання договору та за несплату орендної плати(15 днів квітня 2026), комунальних послуг є безпідставним, тому відхиляється судом. 
Крім того, суд зазначає, що нарахування пені на заборгованість по орендній платі входить в межах заявленого період з 07.04.2026 по 15.04.2026, яку судом вирішено стягнути за прострочення оплати гарантійного платежу.
У відповідності до умов договору оренди гарантійний платіж - орендна плата за останній місяць оренди у розмірі одномісячної суми орендної плати передбаченої п. 5.2.1. цього Договору, що мав бути здійснений протягом 3-х банківських днів після передачі Орендодавцем Об`єкта оренди Орендарю. Дана передоплата (гарантійний платіж) мала враховуватися у виконання зобов`язань Орендаря зі сплати орендної плати.
На переконання суду, несвоєчасна оплата гарантійного платежу та орендної плати за останній місяць оренди(15 днів квітня 2026 ) є наслідком однієї і тієї ж бездіяльності відповідача за первісним позовом, стягнення двох пеней за той самий період прострочення суперечить ст. 61 Конституції України, є недопустимим і вважається порушенням принципу заборони подвійної відповідальності.
Отже, суд дійшов висновку, про те, що підлягає до стягнення з відповідача 2007,84 грн пені, а в частині стягнення 2420,30 грн пені слід відмовити через безпідставність нарахування та висновку суду про відмову в задоволенні стягнення комунальних послуг.
Відповідно до п. 7.3. договору оренди у разі виникнення у Орендаря заборгованості по орендній платі та/або комунальним та експлуатаційним платежам більш ніж 30 календарних днів, Орендар додатково сплачує Орендодавцю штраф у розмірі 50% від суми заборгованості по орендній платі та/або комунальним та експлуатаційним платежам.
В пункті 5.2.1. договору сторони домовились, що Орендар здійснить передоплату за послугу з оренди нежитлового приміщення (гарантійний платіж) за останній місяць оренди у розмірі одномісячної суми орендної плати передбаченої п. 5.2.1. цього Договору та за перший місяць оренди протягом 3-х банківських днів після передачі Орендодавцем Об`єкта оренди Орендарю. Дана передоплата (гарантійний платіж) враховуватиметься у виконання зобов`язань Орендаря зі сплати орендної плати, якщо іншого не передбачено умовами цього Договору.
Позивачем, відповідно до поданого розрахунку нараховано відповідачу штраф в загальному розмірі 30 391,53 грн за прострочення відповідачем сплати орендних платежів, гарантійного платежу, комунальних послуг, ремонту холодильної установки в розмірі 50% від суми заборгованості по орендній платі та/або комунальним та експлуатаційним платежам.
Разом з тим, суд встановив, що гарантійний платіж мав бути сплачений відповідачем до 05.02.2026 року, проте сплачений не був, а, отже, на суму такого гарантійного платежу (35 404 грн) підлягає нарахуванню штраф в розмірі 50%, у зв`язку із несплатою гарантійного платежу більш ніж 30 календарних днів.
За таких обставин позовні вимоги про стягнення штрафу підлягають частковому задоволенню, а саме 17 702 грн штрафу підлягають стягненню з відповідача, а в частині стягнення 12 689,53 грн слід відмовити через безпідставність нарахування.
Щодо посилань відповідача на неможливість використання об`єкта оренди для здійснення підприємницької діяльності, суд зазначає таке.
Відповідно до п. 1.2 договору оренди об`єкт оренди використовується Орендарем винятково для здійснення підприємницької діяльності.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ТОВ "ХЕЛІКС ПРЕМІУМ" здійснює діяльність за значною кількістю видів економічної діяльності, серед яких, зокрема: 01.49 Розведення інших тварин (основний); 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур; 01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; 02.30 Збирання дикорослих недеревних продуктів; 10.13 Виробництво м`ясних продуктів; 10.20 Перероблення та консервування риби, ракоподібних і молюсків; 10.39 Інші види перероблення та консервування фруктів і овочів; 10.89 Виробництво інших харчових продуктів, н.в.і.у.; 46.23 Оптова торгівля живими тваринами; 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами; 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.23 Роздрібна торгівля рибою, ракоподібними та молюсками в спеціалізованих магазинах; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 52.10 Складське господарство; 82.92 Пакування.
Суд встановив, що умовами договору оренди не визначено конкретний вид господарської діяльності, для здійснення якого передається об`єкт оренди, а також не передбачено обов`язку орендодавця забезпечити відповідність приміщення спеціальним вимогам, необхідним для провадження окремого виду діяльності орендаря, зокрема діяльності з переробки, зберігання чи реалізації равликів.
Відповідач до моменту укладення договору мав можливість здійснити огляд приміщення, перевірити його характеристики та оцінити можливість використання для обраного виду господарської діяльності.
Водночас, при передачі об`єкта оренди сторони підписали Акт №1 приймання-передачі від 02.02.2026 року, відповідно до якого Орендар прийняв приміщення та підтвердив відсутність претензій щодо його технічного стану. Жодних зауважень щодо недоліків приміщення, відсутності необхідного обладнання, невідповідності дверей чи інших конструктивних елементів в Акті №1 не зазначено.
Щодо заперечень відповідача про неможливість користування об`єктом оренди через відмову у видачі експлуатаційного дозволу, суд зазначає таке.
Як зазначає, відповідач 04.02.2026 року до Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області подано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЕЛІКС ПРЕМІУМ» стосовно видачі експлуатаційного дозволу на виробництво та холодильний склад зі зберігання равликів, на визначеній оператором ринку потужності, що розташована за адресою: 43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Яремчука Назарія, будинок 3.
04.03.2026 року у зв`язку з встановленими за результатами інспектування потужності її невідповідності вимогам законодавства передбачених пунктом 2 частини першої статті 41, пунктом 1 частини першої та частини другої статті 42, частини першої та частини другої статті 37, пунктом 5 частини першої статті 42, пунктом 2 частини першої статті 45, пунктом 1 частини першої статті 41, пунктом 6 частини першої статті 42, пунктом 5 частини першої статті 49, частини першої статті 21, пунктом 4 частини першої статті 49, пунктом 4 частини першої статті 47, пунктом 3 частини першої статті 46, та пунктом 1 частини першої статті 45 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» (далі - Закон), Головним управлінням Держпродспоживслужби у Волинській області прийнято рішення про відмову у видачі експлуатаційного дозволу (наказ №160-од).
Суд погоджується з доводами позивача та зазначає, що орендодавець не є суб`єктом процедури отримання експлуатаційного дозволу та не може нести відповідальність за результати перевірки діяльності Орендаря контролюючим органом.
Суд зазначає, що у разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення (чи утримання від вчинення) таких дій.
Якщо обидві сторони правочину є суб`єктами господарської діяльності (професійними комерсантами, підприємцями), стандарти усвідомлення ризиків при вчиненні відповідного правочину є іншими, ніж у випадку, якщо б стороною правочину були дві фізичні особи, або суб`єкт господарювання та пересічний громадянин. Стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини.
Відповідно, укладаючи угоду оренди нежитлового приміщення, сторони повністю усвідомлювали свої дії, розуміли наслідки останніх, переслідували інтерес за угодою, спрямований на реалізацію своїх прав та отримання бажаного результату за угодою. 
Відповідно позивач засвідчував та гарантував про наявність у останнього нерухомого майна, а відповідач, в свою чергу, усвідомлював свої зобов`язання стосовно необхідності здійснити розрахунки по оплаті орендних платежів.
Отже, відмова у видачі експлуатаційного дозволу не є наслідком дій Орендодавця та не свідчить про неможливість користування об`єктом оренди, а тому не є підставою для звільнення від сплати орендної плати.
Щодо заперечень відповідача, що фактично приміщення були повернуті та не використовувалось за ціловим призначенням з моменту їх отримання (так як потребували експлуатаційного дозволу), суд зазначає таке.
Відповідач посилається на пункти 8.1.-8.4 договору оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 року та зазначає, що пунктом 8.1. договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених даним Договором, у випадку якщо це сталось внаслідок обставин непереборної сили, які безпосередньо вплинули на виконання даного Договору.
Згідно пункту 8.2. договору під такими обставинами в даному Договорі слід розуміти будь-які обставини, що виникли поза волею або всупереч бажанням Сторін, і які неможливо передбачити або уникнути, включаючи: прийняті рішення органами державної влади і місцевого самоврядування, військові дії, суспільні заворушення, природні катаклізми, епідемії, пожежі, повені, підтверджені документально ТПП України або її регіональним відділенням.
Відтак відповідач зазначає, що відмова у видачі експлуатаційного дозволу №02.01-08/1698 від 06.03.2026 року Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області, є обставиною описаною в пункті 8.2. договору оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 року (прийняті рішення органами державної влади), яка виключає відповідальність орендаря за недотримання зобов`язань згідно договору.
Згідно частини 6 статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Згідно з ч. 1 ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Визначення поняття обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) міститься зокрема, в ч.2 ст.14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні”: “Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземноговорога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.”.
Листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7. Торгово- промислова палата України (ТПП) на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні” від 02.12.1997 № 671/97-ВР, Статуту ТПП України, засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”. Цим же ж листом ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України “Про торгово-промислові палати в Україні” та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 за №40(3) (з наступними змінами).
Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні” засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.
За умовами п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи щодо кожного окремого договору, контракту, угоди тощо, а також податкових та інших зобов`язань/обов`язків, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Згідно п.6.12 Регламенту, сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) видається заявнику на бланку Торгово-промислової палати України / регіональної торгово-промислової палати.
Сертифікат після його внесення до єдиного Реєстру сертифікатів форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) підписується першим віце-президентом або віце-президентом Торгово-промислової палати України, відповідно - президентом, першим віце-президентом або віце-президентом регіональної торгово-промислової палати та уповноваженою особою, яка приймала рішення про засвідчення форс мажорних обставин. На сертифікаті ставиться печатка ТПП України / регіональної торгово-промислової палати (п.6.13. Регламенту).
В сертифікаті про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) вказуються дані заявника, сторони за договором (контрактом, угодою тощо), дата його укладення, зобов`язання, що за ним настало чи настане найближчим часом для виконання, його обсяг, термін виконання, місце, час, період настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили його виконання, докази настання таких обставин (п. 6.12 Регламенту).
Враховуючи вищенаведене, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються сертифікатом, а не листом на сайті Торгово-промислової палати України. 
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №913/785/17.
Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами, адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21).
Між тим, відповідач не надав сертифікату Торгово-промислової палати про настання форс-мажорних обставин та не довів причинно-наслідкового зв`язку, між зазначеними обставинами та невиконанням останнім зобов`язання згідно договору № 30/01/2026-14 від 30.01.2026 року.
Відмова у видачі експлуатаційного дозволу не є форс-мажорною обставиною, оскільки безпосередньо залежить від відповідності потужності вимогам законодавства та результатів діяльності самого заявника орендаря.
У своїй постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 Верховний Суд зазначив: «Між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин».
Враховуючи наведене, доводи відповідача щодо наявності форс-мажорних обставин як підстави для відмови в позові суд відхиляє.
Доводи відповідача з посиланням на ч. 6 ст. 762 ЦК України щодо того, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає спростовуються матеріалами справи та відхиляються судом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16 викладено правові висновки щодо застосування положень частини шостої статті 762 ЦК України, окрема, у наведеній постанові зазначено про те, що:"... норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає».
Суд погоджується з запереченнями позивача, що саме по собі неотримання дозвільного документа не означає неможливості користування нерухомим майном для здійснення інших видів підприємницької діяльності відповідача.
Відповідач не був позбавлений доступу до приміщення, міг безперешкодно володіти та користуватися ним, розміщувати майно, обладнання, працівників та здійснювати іншу господарську діяльність. 
Отже, суд вважає, що відсутні ознаки об`єктивної неможливості користування майном у розумінні ч. 6 ст. 762 ЦК України, а також підстав для звільнення відповідача від сплати орендної плати.
Отже, доводи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Щодо позовних вимог по зустрічному позову про стягнення 69 543,58 грн безпідставно збережених коштів за оренду згідно договору №30/01/2026-14 від 30.01.2026, суд зазначає таке.
06.02.2026 року в користь ТОВ «ФРЕШ ТРЕЙД» було оплачено 34 139,58 грн. згідно з договором оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026.
05.03.2026 року в користь ТОВ «ФРЕШ ТРЕЙД» було оплачено за березень 35 404 грн. згідно з договором оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 року.
13.03.2026 року ТОВ «ФРЕШ ТРЕЙД» було надіслано повідомлення про розірвання договору оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 року та відшкодування збитків.
На вказане повідомлення ТОВ «ФРЕШ ТРЕЙД» належним чином не зреагував та кошти не повернув.
Отже, позивач зазначає, що ТОВ «ФРЕШ ТРЕЙД» безпідставно отримав від ТОВ «ХЕЛІКС ПРЕМІУМ» 69 543,58 грн за оренду приміщення, яке ТОВ «ХЕЛІКС ПРЕМІУМ» не могло використовувати у своїй господарській діяльності з причин які не залежали від ТОВ «ХЕЛІКС ПРЕМІУМ».
Згідно пункту 1.2. Договору оренди Об`єкт оренди використовується Орендарем винятково для здійснення підприємницької діяльності.
04.02.2026 року до Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області подано заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЕЛІКС ПРЕМІУМ» стосовно видачі експлуатаційного дозволу на виробництво та холодильний склад зі зберігання равликів, на визначеній оператором ринку потужності, що розташована за адресою: 43023, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Яремчука Назарія, будинок 3.
У зв`язку з встановленими за результатами інспектування потужності її невідповідності вимогам законодавства передбачених пунктом 2 частини першої статті 41, пунктом 1 частини першої та частини другої статті 42, частини першої та частини другої статті 37, пунктом 5 частини першої статті 42, пунктом 2 частини першої статті 45, пунктом 1 частини першої статті 41, пунктом 6 частини першої статті 42, пунктом 5 частини першої статті 49, частини першої статті 21, пунктом 4 частини першої статті 49, пунктом 4 частини першої статті 47, пунктом 3 частини першої статті 46, та пунктом 1 частини першої статті 45 Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» (далі - Закон), Головним управлінням Держпродспоживслужби у Волинській області прийнято рішення про відмову у видачі експлуатаційного дозволу.
Позивач зазначає, що задокументовано 14 днів (пів місяця) на ремонтні роботи орендованих приміщень без можливості їх використання з вини позивача який не подбав про їх технічну справність перед передачею в оренду.
Отже, позивач за зустрічним позовом вважає, що період з моменту передачі приміщень по акту приймання передачі з 02.02.2026 по дату розірвання договору є документально підтвердженим періодом фактичної неможливості використання орендованих приміщень з вини позивача.
Також позивач за зустрічним позовом вважає, що заміна дверей була необхідна у зв`язку із тим, що наявні двері не могли забезпечити герметичність приміщення та випускали холод з приміщення, що негативно могло вплинути на зберігання переробленого м`яса равлика Helix. 
Згідно ч. 1 ст.767 ЦК України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню.
Згідно ч. 2 ст.768 ЦК України якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляться недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати:
1) заміни речі, якщо це можливо;
2) відповідного зменшення розміру плати за найм речі;
3) безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення;
4) розірвання договору і відшкодування збитків, які були йому завдані.
Як встановлено судом за первсним позом договір оренди стронами розірвано з 16.04.2026.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з положеннями ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 22.10.2024 у справі № 911/2871/23 зазначив, зокрема, що відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.
Якщо правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 12.08.2021 року у справі № 910/17567/19).
Згідно з частиною четвертою, п`ятою статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом, а якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту».
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».
Судом встановлено що спірні кошти були сплачені ТОВ «ХЕЛІКС ПРЕМІУМ» на виконання чинного договору оренди нежитлового приміщення №30/01/2026-14 від 30.01.2026 року за користування приміщеннями, договір було розірвано між стронами за ініціативою позивача за первісним позовом.
Судом не встановлено істотного порушенням договору відповідачем за зустрічним позовом, а об`єкт оренди перебував у володінні та користуванні орендаря. На момент приймання приміщень у орендаря не було претензій до їх технічного стану, холодильне обладнання не було об`єктом оренди.
Отже, грошові кошти були отримані ТОВ «ФРЕШ ТРЕЙД» на належній правовій підставі - відповідно до укладеного між сторонами договору оренди №30/01/2026-14 від 30.01.2026, а тому не можуть вважатися безпідставно ними набутими.
За означених обставин в їх сукупності, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог.
В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
Беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, господарський суд, оцінюючи за своїм переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Хелікс Преміум” 37 411,84 грн, з них 17 702 грн заборгованості, 2007,84 грн пені, 17 702 грн штрафу. В частині стягнення 1180,13 грн заборгованості з орендної плати, 23 377 грн відшкодування за комунальні послуги, 10 960,05 грн експлуатаційних витрат, 2420,30 грн пені та 12 689,53 грн штрафу слід відмовити через необгрунтованість та безпідставність. У задоволені зустрічних позовних вимог відмовити через безпідставність.
Враховуючи приписи щодо покладення судового збору на учасників судового процесу в залежності від результату вирішення спору, передбачені ст.129 ГПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом належить стягнути 1131,39 грн судового збору, в іншій частині 1531,01 грн судового збору залишити за позивачем за первісним позовом, сплата судового збору за зустрічним позовом залишається за позивачем за зустрічним позовом.
Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-
вирішив:
1. Первісний позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Хелікс Преміум” (43023, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, вулиця Яремчука Назарія, будинок 3, код ЄДРПОУ 45934785) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Фреш Трейд” (43000, Волинська область, Луцький район, місто Луцьк, вулиця Драгоманова, будинок 1А, код ЄДРПОУ 39808792, реквізити рахунку позивача НОМЕР_1 в АТ «ПУМБ») 37 411,84 грн, з них 17 702 грн заборгованості, 2007,84 грн пені, 17 702 грн штрафу та 1131,39 витрат зі сплати судового збору.
3. В решті первісного позову відмовити.
4. У задоволенні зустрічного позову відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Повний текст рішення складено 04.09.2026.
Суддя А. С. Вороняк