Справа № 522/26193/25
Провадження № 2/522/1655/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2026 року          м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючої – судді Косіциної В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Одеська дорожна організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України про стягнення невиплачених сум при звільненні на пенсію та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -
ВСТАНОВИВ:
02 грудня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Одеська дорожна організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України про стягнення невиплачених сум при звільненні на пенсію та середнього заробітку за час затримки розрахунку.
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Ковтун Ю.І.
Ухвалою суду суд 12 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, що не може перевищувати 10 днів з дня отримання копії ухвали суду.
15 січня 2026 року від ОСОБА_2 надійшла заява про усунення недолік.
Ухвалою суду від 27 січня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу надано 15-ти денний термін з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Копію узвали суду від 27.01.2026 було вручено представнику Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 29.01.2026.
16 лютого 2026 року від представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» – адвоката Лунгул Людмили Анатоліївни надійшла заява про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду.
16 лютого 2026 року від представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» – адвоката Лунгул Людмили Анатоліївни надійшов відзив на позовну заяву. У прохальній частині якого, заявниця просить у задоволенні позовних вимог відмовити, а у випадку задоволення позовних вимог повністю або частково – зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на 95%.
18 лютого 2026 року від третьої особи - Одеська дорожна організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України надійшли пояснення на відзив. У поясненнях третя особа просить позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
20 лютого 2026 року від представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» – адвоката Лунгул Людмили Анатоліївни надійшли додаткові пояснення у справі.
На підставі розпорядження керівника апарату суду від 27.04.2026 №1079/26 було проведено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, справу передано на розгляд судді Косіциній В.В.
01 травня 2026 року ухвалою судді Косіциної В.В. справу прийнято до свого провадження, встановлено, що розгляд справи буде відбуватися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у змішаній формі (паперовій та електронній). Розгляд справи розпочато спочатку та надано відповідачеві 15-ти денний строк для подання відзиву.
Копію ухвали суду від 01.05.2026 відповідачу та третій особі доставлено до їх електронних кабінетів 06.05.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного документу.
Позивачу по справі копія ухвали від 01.05.2026 була відправлена листом з рекомендованим повідомленням про вручення, який повернувся на адресу суду, з відміткою про вручення від 07.05.2026.
14 травня 2026 року від представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» – адвоката Лунгул Людмили Анатоліївни надійшла заява, у якій заявниця повністю підтримує раніше подані до суду заяву про застосування строків звернення до суду та відзив на позовну заяву.
14 травня 2026 року представника від Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» – адвоката Лунгул Людмили Анатоліївни надійшла заява про застосування наслідків пропуску строків звернення до суду.
19 травня 2026 року від третьої особи - Одеська дорожна організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України надійшли пояснення на заяву представника відповідача про застосування наслідків пропуску строків звернення до суду.
Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи – не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
01 липня 1986 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду електромонтера 6 розряду у відділ УЦБТ на підставі наказу №109-К від 01.07.1956, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
В подальшому, відповідно до протоколу комісії з установлення трудового стажу у залізничній галузі та розміру одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію від 21.01.2025 №8, працював:
- в Інформаційно-обчислювальному центрі Одеської залізниці з 01.07.1986 по 13.06.1994 (що складає 7 років 11 місяців та 13 днів);
- в Одеській дистанції сигналізації та зв`язку Одеської залізниці з 20.08.1999 по 29.09.2011 (що складає 12 років 1 місяць та 10 днів);
- в Дистанції зв`язку при управлінні Одеської залізниці з 30.09.2011 по 30.11.2015 (що складає 4 років 2 місяці та 1 день);
- в Одеській дистанції сигналізації та зв`язку регіональної філії «Одеська залізниця» з 01.12.2015 по 01.03.2016 (що складає 0 років 3 місяці та 1 день);
- в Службі охороні праці регіональної філії «Одеська залізниці» з 02.03.2016 по 07.09.2017 (що складає 1 рік 6 місяців та 6 днів);
- в Департаменті охорони праці та промислової безпеки АТ «Укрзалізниця» з 08.09.2017 по 17.11.2022 (що складає 5 років 2 місяці та 10 днів);
-в Службі сигналізації і зв`язку регіональної філії «Одеська залізниця» з 18.11.2022 по 03.02.2025 (що складає 2 роки 2 місяці та 16 днів).
В протоколі від 21.01.2025 №8 зазначено: «Відповідно з цим стаж роботи у залізничній галузі ОСОБА_2 на дату виходу на пенсію складає 33 роки 4 місяці 27 днів…».
Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) заступника директора регіональної філії з управління персоналом та соціальної політики Наталією Ліщук від 21.01.2025 №76/ос ОСОБА_2 було звільнено з посади провідного інженера з охорони праці Служби сигналізації і зв`язку з 03.02.2025. Причина звільнення – за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком (ст. 38 КЗпП України).
У позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що при звільненні відповідачем не було здійснено виплату всіх належних йому сум у розмірі 359 438,54 гривень, а саме: 
- одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 8 середньомісячних заробітних плат в сумі – 178 962,88 гривень;
- матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2024 року в розмірі не меншому ніж 50% посадового окладу в сумі – 18 365,50 гривень;
- заохочувальної виплати у розмірі посадового окладу з нагоди 25-річчя роботи на залізничному транспорті в сумі – 13 280,00;
- заохочувальної виплати у розмірі посадового окладу з нагоди 60-річчя з дня народження в сумі – 14 608,00 гривень;
- середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, але не більше як за 6 місяців в сумі – 134 222,16 гривень.
У зв`язку з чим позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою від 02.12.2025.
Щодо строків звернення до суду.
Відповідачем неодноразова зазначалося про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України.
Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Згідно статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117КЗпП України відповідальність.
Відповідно до ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (ст. 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.
Рішенням Конституційного Суду №8-рп/2013від 15.10.2013 року надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України та ст.ст.1,12 Закону України «Про оплату праці»; роз`яснено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Тобто, порушення законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з відповідним позовом незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення невиплачених при звільненні в повному обсязі одноразової матеріальної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, заохочення до ювілейної дати роботи на залізничному транспорті та середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Оскільки матеріальна допомога є грошовою виплатою, яка входить до структури заробітної плати, позовні вимоги щодо її виплати не обмежується будь-яким строком звернення до суду.
У постанові Одеського апеляційного суду від 27.01.2026 у справі № 511/1247/25 (провадження №22-ц/813/4025/26) колегія суддів зазначила, що порушення обов`язку роботодавця провести повний розрахунок при звільненні є триваючим, а отже, перебіг строку звернення до суду починається з моменту фактичного проведення повного розрахунку, а не з дати звільнення працівника.
Оскільки відповідач повний розрахунок з позивачем не здійснив, строк звернення до суду не був пропущений, а підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності - відсутні, а тому доводи відповідача в цій частині є помилковими.
Згідно з положеннями ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу
Положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що до структури заробітної плати входять:
- основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;
- додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій;
- інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Отже, одноразова грошова допомога у зв`язку із виходом на пенсію вперше (п. 4.17 колективного договору), одноразова допомоги на оздоровлення (п. 4.16 колективного договору) та одноразове заохочення до ювілейних дат працівників (п. 7.23 колективного договору), - входять до структури заробітної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
У матеріалах справи наявних лист АТ «Укрзалізниця» та профспілки залізничників і транспортних будівельників від 06.09.2022 №Ц/3-91/1459/ЦПроф/30-22, відповідно до змісту якого рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.) на період дії правового режиму, воєнного стану в Україні призупинено виплати, передбачені галузевою угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. Також вказано, що після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», що дасть змогу змінити зазначене рішення правління до припинення або скасування режиму воєнного стану, працівники, звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, отримають суму одноразової та додаткової матеріальної допомоги, що їм належить.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає, що згідно з протоколом № Ц-82/63 Ком.т. АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 на засіданні правління ухвалено рішення про здійснення нарахування та виплати працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з січня по грудень 2024 року, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до пункту 3.2.21 галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.).
Окрім того представник відповідача зазначає, що у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства, згідно з рішенням штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25, листом від 04.04.2025 № Ц-5-1.5-25/122-25 у зв`язку з погіршенням фінансового стану товариства та проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності відповідача, починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено. Відповідач в цілому не погоджується із заявленою вимогою, оскільки виплата матеріальної допомоги в зв`язку з виходом на пенсію була призупинена, тобто відтермінована в часі в рамках повноважень, наданих роботодавцю законом № 2136 ІХ, відповідачем не відмовлено в їх виплаті. Представник відповідача зазначає, що при стабілізації фінансового стану останнього, зазначені виплати будуть відновлені першочергово, що також підтверджується в листі від 04.04.2025 № Ц-5-1.5-25/122-25.
Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.
За змістом ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.
15.03.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених ст. 43, ст. 44 Конституції України.
За змістом ст. 11 вказаного закону на період дії воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативною роботодавця.
Однак, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрав чинності лише 24.03.2022, а тому ухвалювати рішення про призупинення додаткових виплат працівникам посилаючись на правовий режим воєнного стану 14.03.2022 у правління АТ «Укрзалізниця» не було, через відсутність зворотної дії у часі вказаного Закону.
Крім того, суд звертає увагу на те, що постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 211/7338/23 скасовано постанову апеляційного суду і залишено без змін рішення суду першої інстанції, яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року № Ц-54/31 Ком.т у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.
При цьому Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що зміни до колективних договорів щодо призупинення або зміни строків виплати відповідних матеріальних допомог не вносилися за взаємною згодою сторін колективного договору, а роботодавець не був наділений правом в односторонньому порядку змінювати відповідні умови без погодження з профспілковою стороною.
За таких обставин підпункт 1.1.4 пункту 1.1 протокольного рішення правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року № Ц-54/31 не може вважатися належною правовою підставою для невиплати позивачу матеріальної допомоги.
За таких обставин, суд доходить до висновку про те, що правових підстав для призупинення виплат позивачу у АТ «Укрзалізниця» не було, а тому вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь таких виплат є обґрунтованою.
Щодо вимоги про стягнення одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 8 середньомісячних заробітних плат в сумі – 178 962,88 гривень, суд зазаначає наступне.
Судом встановлено, що пунктом 4.17 колективного договору між адміністрацією та дорожнім комітетом профспілки Одеської залізничної дороги на 2011 – 2015 роки зі змінами та доповненнями передбачено право працівника у разі звільнення у зв`язку з виходом на пенсію вперше на здійснення виплат одноразової матеріальної допомоги, у відповідності до Положення №8 до колективного договору в розмірі не більш п`яти середньомісячних заробітків в залежності від стажу роботи в галузі, зокрема при стажі роботи більш 15 років виплачується п`ять середньомісячних заробітків. Окрім того, якщо працівник звільняється за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію при виникненні права на пенсію, но не пізніше 3 місяців (без врахування тимчасової непрацездатності та строку дії воєнного стану в Україні) (доповнення від 26.08.2022) виплатити додаткову допомогу за добросовісну працю на залізничному транспорті при наявності у чоловіків стажу роботи від 25 до 30 років у розмірі 3 середньомісячних заробітків.
Наказом про припинення трудового договору (контракту) від 21.01.2025 №76/ос позивачу було передбачено виплату одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі 8 середньомісячних заробітків. Також становлено, що виплата має проводитися відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» (витяг з протоколу №Ц-82/63 Ком. Т. від 14.10.2024), згідно з затвердженим графіком, протоколом комісії з установлення трудового стажу у залізничній галузі №8 від 21.01.2025.
У зв`язку з чим, у позивача виникає право на одноразову допомогу у розмір 8 середньомісячних заробітних плат.
Однак, при звільненні ОСОБА_2 одноразова матеріальна допомога у розмірі 8 середньомісячних заробітних плат не була виплачена позивачеві, що також не заперечується відповідачем.
Відповідно до розрахунку оплати середньої зарплати, наданою головним бухгалтером регіональної філії «Одеська залізниця» на запит від 18.11.2025 №Дпроф-02/107н, середня заробітна плата ОСОБА_2 складає – 22 370,36 гривень.
Отже розрахунок одноразової грошової допомоги повинен виглядати наступним чином: 22 370,36 * 8 = 178 962,88 гривень.
А отже з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню одноразова грошова допомога у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі 8 середньомісячних заробітних плат в сумі – 178 962,88 гривень.
Щодо вимоги про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2024 року в розмірі не меншому ніж 50% посадового окладу в сумі – 18 365,50 гривень, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що п. 4.16 колективного договору передбачено робітникам дороги за письмовими заявами право на отримання одноразової допомоги на оздоровлення, як правило при уході в чергову відпустку, у розмірі не менше 50% тарифної ставки чи посадового окладу у відповідності до Положення №7 до колективного договору.
Судом встановлено, що позивач з 08.09.2017 по 17.11.2022 був працівником Департаменту охорони праці та промислової безпеки АТ «Укрзалізниця», що підтверджується копією трудової книжки позивача та протоколом комісії з установлення трудового стажу у залізничній галузі та розміру одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію від 21.01.2025 №8.
Згідно з пунктом 2.2.10 колективного договору між керівництвом Державної адміністрації залізничного транспорту України і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці на 2002-2006 роки (зі змінами та доповненнями) матеріальна допомога на оздоровлення надається працівникам апарату Укрзалізниці при виході у щорічну відпустку (тривалість якої не менше 14 календарних днів).
Відповідачем у справі було надано заяву ОСОБА_2 від 17.12.2021, у якій заявник просить надати йому частину щорічної чергової відпустки на 13 календарних днів з 17.01.2022 по 29.01.2022. Прохання надати одноразову допомогу на оздоровлення в заяві відсутнє.
У матеріалах справи наявний наказ про надання відпустки від 24.12.2021 №8670, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 було надано щорічну відпустку за період роботи з 08.09.2020 по 07.09.2021 на 2 календарних дня з 17.01.2022 по 18.01.2022. Окрім того в наказі зазначено, що надання матеріальної допомоги на оздоровлення не здійснюється.
У матеріалах справи також наявний наказ про надання відпустки від 24.12.2021 №8671, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 було надано щорічну відпустку за період роботи з 08.09.2021 по 07.09.2022 на 11 календарних днів з 19.01.2022 по 29.01.2022. Окрім того в наказі зазначено, що надання матеріальної допомоги на оздоровлення не здійснюється.
Відповідачем у справі було надано заяву ОСОБА_2 від 12.07.2023, у якій заявник просить надати йому щорічну оплачувану відпустку строком на 14 календарних днів з 07.08.2023. Прохання надати одноразову допомогу на оздоровлення в заяві відсутнє.
У матеріалах справи наявний наказ про надання відпустки від 14.07.2023 №1800/в, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 було надано щорічну відпустку за період роботи з 18.11.2022 по 17.11.2023 на 14 календарних днів з 07.08.2023 по 20.08.2023. Окрім того в наказі не зазначено, що здійснюється надання матеріальної допомоги на оздоровлення.
Відповідачем у справі було надано заяву ОСОБА_2 від 23.10.2023, у якій заявник просить надати залишок щорічної відпустки за сімейними обставинами з 06.11.2023 на 8 календарних днів. Прохання надати одноразову допомогу на оздоровлення в заяві відсутнє.
У матеріалах справи наявний наказ про надання відпустки від 23.10.2023 №2962/в, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 було надано щорічну відпустку за період роботи з 18.11.2022 по 17.11.2023 на 8 календарних днів з 06.11.2023 по 13.11.2023. Окрім того в наказі зазначено, що надання матеріальної допомоги на оздоровлення не здійснюється. 
Відповідачем у справі було надано заяву ОСОБА_2 від 15.08.2024, у якій заявник просить надати йому щорічну чергову відпустку на 14 календарних днів з 16.09.2024.
Відповідачем також було надано заяву ОСОБА_2 від 15.08.2024, у якій заявник просить надати йому матеріальну допомогу у зв`язку з черговою відпусткою.
У матеріалах справи наявний наказ про надання відпустки від 15.08.2024 №2641/в, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 було надано щорічну відпустку за період роботи з 18.11.2023 по 17.11.2024 на 14 календарних днів з 16.09.2024 по 29.09.2024. Окрім того в наказі зазначено, що здійснюється надання матеріальної допомоги на оздоровлення.
Згідно витягу з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024 №Ц82/39, відповідно до пункту 1.2. якого, голова та члени правління ухвалили здійснювати нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення працівникам АТ «Укрзалізниця» в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками - 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу). Виплату матеріальної допомоги на оздоровлення здійснювати згідно з наказами АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, за письмовою заявою працівників, які безперервно пропрацювали в АТ «Укрзалізниця» шість і більше місяців, при виході працівника у щорічну відпустку (тривалість якої становить не менше 14 календарних днів) один раз на календарний рік в межах одного облікового періоду відпустки.
Відповідачем було надано до суду розрахунок заробітної плати ОСОБА_2 за вересень 2024 року, згідно якого позивачу до заробітної плати за вересень 2024 року було враховано плату за основну відпустку у розмірі 7 539,96 гривень та за основну відпустку за минулий період у розмір 1 256,66 гривень (без вирахування податків).
Згідно платіжної відомості від 05.09.2024 №125/2232 на видачу матеріальної допомоги на оздоровлення за вересень 2024 року, ОСОБА_2 було нараховано 44 788,68 гривень, що також підтверджується платіжною інструкцією від 09.09.2024 №663946, відповідно до якої АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» здійснило грошовий переказ на користь РФ «ОДЕСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» в сумі 44 788,68 гривень із призначенням платежу: «перераховується матеріальна допомога на оздоровлення за вересень 2024 р. (відомість №125/2232)».
Суд зазначає, що позивачем не було спростовано факту здійснення відповідачем перерахунку та виплати йому матеріальної допомоги на оздоровлення за вересень 2024 року. Зокрема, позивачем не надано виписки з особового рахунку, банківської виписки чи інших належних і допустимих доказів, які б підтверджували відсутність зарахування відповідних коштів або свідчили про невиплату такої матеріальної допомоги.
Окрім того, у матеріалах справи також наявний наказ про надання відпустки від 11.10.2024 №3321/в, відповідно до змісту якого ОСОБА_2 було надано щорічну відпустку за період роботи з 18.11.2023 по 17.11.2024 на 10 календарних днів з 04.11.2024 по 13.11.2024. Окрім того в наказі зазначено, що надання матеріальної допомоги на оздоровлення не здійснюється. Зазначено, що підставою для видачі наказу є заява ОСОБА_2 , ст. 75 КЗпП України, ст. 5 ЗУ «Про відпустки».
Оскільки відповідно до пункту 4.16 колективного договору між адміністрацією та дорожнім комітетом профспілки Одеської залізничної дороги на 2011 – 2015 роки (зі змінами та доповненнями) та п. 1.2. протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 27.06.2024 №Ц82/39 допомога на оздоровлення надається працівникам виключно за письмовими заявами таких працівників, а у матеріалах справи наявна лише 1 задоволена заява, суд вважає, що зобов`язання АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» перед ОСОБА_2 в частині надання одноразової допомоги на оздоровлення є виконаними.
Щодо вимоги про стягнення заохочувальної виплати у розмірі посадового окладу з нагоди 25-річчя роботи на залізничному транспорті в сумі – 13 280,00 гривень, суд зазначає наступне.
Позивач зазначає, що колективним договором передбачені заохочувальні виплати з нагоди ювілейної дати роботи на залізничному транспорті, так при роботі строком в 25 років виплачується грошове винагородження в розмірі посадового окладу.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача також вказує, що додатком 12 до колективного договору визначено, що грошова винагорода в розмірі посадового окладу (тарифної ставки) виплачується працівникам дирекції в зв`язку з настанням ювілейної дати роботи на залізничному транспорті (25, 30, 40, 50 років) і за сумлінну багаторічну працю при наявності безперервного стажу в галузі.
Відповідно до протоколу комісії з установлення трудового стажу у залізничній галузі та розміру одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію від 21.01.2025 №8, в 2024 році позивач набув права на отримання такої виплати у зв`язку із 25-річчям його роботи на залізничному транспорті.
Однак, як зазначає відповідач, безперервний стаж роботи для виплати винагороди встановлюється комісією структурного підрозділу, склад якої затверджується відповідним керівником та погоджується з профспілковим органом. Отже, рішення комісії, оформлене у вигляді протоколу, є підставою для видання наказу по структурному підрозділу, дирекції, для виплати грошової винагороди. В зв`язку з повномасштабною війною та призупиненням дії колективних договорів в частині виплат матеріальної допомоги рішенням правління від 14.03.2022 № Ц-45/31 Ком.т., питання нарахування та виплати працівникам такої грошової винагороди на комісіях не розглядалися, рішення щодо здійснення виплат не приймалися.
Але, як було встановлено раніше, постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 211/7338/23 було скасовано постанову апеляційного суду і залишено без змін рішення суду першої інстанції, яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року № Ц-54/31 Ком.т у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.
Отже, оскільки підстави для ненарахування заохочувальної виплати у розмірі посадового окладу з нагоди 25-річчя роботи на залізничному транспорті відпали, у позивача виникло право на звернення до відповідача із заявою про нарахування та виплату відповідної заохочувальної виплати. Водночас матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався до відповідача з вимогою про здійснення такого нарахування, а відповідач відмовив у його проведенні чи ухилився від розгляду відповідного звернення. 
За таких обставин право позивача не було порушене оскаржуваними діями чи рішеннями відповідача, а тому звернення до суду з даним позовом є передчасним. Позивач не позбавлений права звернутися до відповідача з вимогою про нарахування та виплату зазначеної заохочувальної виплати, а у разі відмови або невчинення відповідачем відповідних дій – звернутися за судовим захистом у встановленому законом порядку. А отже позовна заява в цій частині задоволенню не підлягає.
Щодо вимоги про стягнення заохочувальної виплати у розмірі посадового окладу з нагоди 60-річчя з дня народження в сумі – 14 608,00 гривень, суд зазначає наступне.
Протоколом засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 21.12.2021 №Ц-56/143 було затверджено положення про оплату праці працівників Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Пунктом 8.1 розділу 8 «Інші заохочувальні виплати та винагороди» положення про оплату визначено, що одноразове заохочення за сумлінну працю з нагоди ювілею віднесено до інших заохочувальних виплат.
Пунктом 8.3. положення встановлено, що рішення щодо виплати працівнику інших заохочувальних виплат та винагород приймається керівником підрозділу на підставі протокольного рішення комісії з питань оплати праці відповідного рівня управління (розділ 10 цього Положення) за погодженням з відповідним профспілковим органом.
Згідно пункту 8.8. положення про оплату праці працівників Акціонерного товариства «Українська залізниця», працівникам підрозділу можуть бути нараховані та виплачені одноразові заохочення до ювілейних дат працівників (50, 60, 70 років) залежно від стажу роботи в АТ «Укрзалізниця» та посадового окладу (тарифної складової), зокрема, у розмірі 100% окладу при стажі роботи понад 15 років. Стаж роботи визначається на підставі даних трудової книжки за методикою, передбаченою порядком визначення стажу роботи, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років. Клопотання (подання) подає керівник із зазначенням загальних підсумків оцінювання результатів роботи працівника.
Відповідно до пункту 10.15 положення про оплату, комісія з питань оплати праці: приймає рішення щодо встановлення, виплати та розміру винагороди за підсумками роботи за рік, премії за виконання важливих і особливо важливих завдань, одноразових заохочень, не пов`язаних з конкретними результатами праці; приймає рішення щодо інших питань оплати праці в частині встановлення, позбавлення, розміру виплат
Згідно пункту 10.18. положення, протокольне рішення комісії вводиться в дію наказом керівника відповідного рівня за погодженням з відповідним профспілковим органом.
Виходячи з вище наведеного, суд вважає, що прийняття рішення про нарахування та виплату одноразового заохочення з нагоди 60-річчя з дня народження є виключно правом, а не обов`язком відповідача. Відтак суд не наділений повноваженнями підміняти собою відповідача при вирішенні питання щодо доцільності нарахування та виплати такого заохочення, а також зобов`язувати відповідача приймати позитивне рішення з цього питання. 
Отже, оскільки законодавством та локальними нормативними актами не встановлено безумовного обов`язку відповідача здійснити зазначену виплату, підстави для задоволення позовних вимог про зобов`язання нарахувати та виплатити одноразове заохочення з нагоди 60-річчя з дня народження – відсутні.
Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, але не більше як за 6 місяців в сумі – 134 222,16 гривень, суд зазначає наступне.
Відповідно до умов ч. 1 ст. 117 КЗпП України У разі у невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.
Отже, суд констатує наявність вини роботодавця - відповідача АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» у невиплаті належних звільненому ОСОБА_2 удень його звільнення коштів у виді одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію вперше у розмірі 178 962,88 гривень, що також свідчить про наявність у відповідача обов`язку по виплаті останньому середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільнені, але не більше як за шість місяців.
Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, з наступними змінами (далі - Порядок).
Так, абз. 3 п. 2 Порядку встановлено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
За змістом абз. 2 п. 3 Порядку суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.
Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до розрахунку оплати середньої зарплати, наданою головним бухгалтером регіональної філії «Одеська залізниця» на запит від 18.11.2025 №Дпроф-02/107н, середня заробітна плата ОСОБА_2 складає – 22 370,36 гривень, що жодна із сторін не заперечувала та не оспорювала.
Отже, на думку суду, розрахунок середньоденної заробітної плати, повинен виглядати наступним чином:
Середньомісячна заробітна плата: 22 370,36 гривень;
Період розрахунку: 03.02.2025 - 02.08.2025 (6 місяців);
Розмір заборгованості: 134 222,16 гривень (22 370,36 * 6).
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Відповідно до роз`яснень пленуму Верховного Суду України наведених у п. 6 постанови №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 13.10.2020 у справі №712/9213/18, визначена судом сума середнього заробітку підлягає стягненню з вирахуванням суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Таким чином, суд визначає суму, що підлягає стягненню без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку є обов`язком роботодавця та працівника.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц розтлумачила зміст статті 117 КЗпП України та сформулювала висновок, що відшкодування, передбачене цією нормою права, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаційний характер, а її заходи спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого (пункти 81, 82 постанови).
Виплата середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України за своєю суттю є не штрафом чи каральною санкцією, а спеціальним видом компенсації очікуваних майнових втрат працівника. Саме така компенсаційна природа дозволяє застосувати загальні принципів права, зокрема пропорційності, та обґрунтовує можливість судового контролю за співмірністю розміру компенсації. Законодавчі положення, внесені Законом №2352-IX, не змінили правової природи цього заходу відповідальності з компенсаційного на каральний.
З огляду на компенсаційний характер відповідальності за статтею 117 КЗпП України Велика Палата Верховного Суду у пунктах 87 та 92 постанови в справі № 761/9584/15-ц зробила висновок, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Велика Палата сформулювала нові змістові критерії, які суд має враховувати під час вирішення питання про зменшення розміру відшкодування (пункт 91 постанови):
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- імовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність імовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
- ці критерії спрямовані на досягнення справедливого балансу між інтересами працівника, який має право на компенсацію, та інтересами роботодавця, аби відповідальність не була надмірною.
Шестимісячне обмеження не нівелює необхідності застосування судом критеріїв, визначених Великою Палатою Верховного Суду. Суд під час вирішення подібного спору має оцінювати обставини справи (зокрема, розмір боргу) для визначення справедливого розміру компенсації, який може дорівнювати середньому заробітку за шість місяців, однак може бути і значно меншим, але в будь-якому разі не може перевищувати цю встановлену законом межу.
Закон № 2352-IX не змінив правову природу відшкодування за ст. 117 КЗпП України, яка залишається компенсаційною. Оскільки мета норми права - компенсація, а не покарання, тому і принципи, як- от розумності, справедливості та пропорційності слід застосовувати до визначення розміру компенсації незмінно і послідовно.
Статтю 117 КЗпП України потрібно тлумачити у взаємозв`язку із загальними принципами цивільно-правової відповідальності. Такі висновки містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року в справі № 489/6074/23, яку відповідно до частини четвертої ст.263 ЦПК України необхідно застосувати поза межами доводів апеляційної скарги.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2025 року в справі №489/6074/23 сформульовано загальний правовий висновок про застосування статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, зазначено, що, розглядаючи спори про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після 19 липня 2022 року, необхідно брати до уваги співмірність заявленої до стягнення суми відшкодування з огляду на конкретні обставини справи. Під час здійснення такої оцінки необхідно керуватися критеріями, встановленими Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц для забезпечення справедливого балансу інтересів сторін трудових правовідносин. Розмір відшкодування суд може зменшити незалежно від ступеня задоволення позовних вимог про стягнення належних звільненому працівникові сум. Однак загальний період нарахування компенсації не може перевищувати шести місяців.
Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, розміру простроченої заборгованості, принципу співмірності, колегія суддів вважає можливим зменшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку до 40 000,00 гривень.
Водночас вимога відповідача про зменшення суми стягнення на 95% є явно необґрунтованою, непропорційною характеру порушення та фактично зводить нанівець саму компенсаційну природу відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Керуючись ст.ст. 81, 141, 223, 258, 259, 263-265, 280, 282, 284, 289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа - Одеська дорожна організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України про стягнення невиплачених сум при звільненні на пенсію та середнього заробітку за час затримки розрахунку – задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська, код ЄДРПОУ: 40075815, м. Одеса, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , одноразову матеріальну допомогу у розмірі 8 середньомісячних плат у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі 178 962 (сто сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят дві) гривні 88 (вісімдесят вісім) копійок.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська, код ЄДРПОУ: 40075815, м. Одеса, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, на користь ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільненні, але не більше як за 6 місяців у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення складено та підписано 23 липня 2026 року.

Суддя            Косіцина В.В.