Справа №345/4507/26 
Провадження № 2/345/3100/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
З А О Ч Н Е
10.09.2026 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі
головуючого судді Сирка Й.Й.,
з участю секретаря судового засідання Слободян Т.Я.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в :
04.08.2026 ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі – Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.01.2025 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, відповідачем цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) підписано після попереднього заповнення необхідних відомостей та проходження ідентифікації за допомогою мобільного застосунку кредитний договір із ТзОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» та отримано на свій рахунок грошові кошти в сумі 6 000,00 грн. Під час ідентифікації позичальника ним пройдено однозначне встановлення особи. Кредитні кошти за договором № 2421683 від 16.01.2025 надано строком на 360 календарних днів. Кінцева дата повернення кредиту з процентами – 11.01.2026. Проте відповідачем не виконані кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України, внаслідок чого утворилася заборгованість в загальній сумі 20 720,00 грн, яка є документально підтвердженою та складається з різних платежів, що включають борг за основною сумою (тілом) кредиту – 6 000,00 грн, нараховані суми комісії за обслуговування кредиту – 6 720,00 грн та неустойкою в розмірі 8 000,00 грн. В добровільному порядку відповідач не погашає вказану суму заборгованості, тому позивач як новий кредитор у зобов`язанні після набуття права вимоги просить позов задовольнити. 
Крім того, 25.01.2025 між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 73344156, який підписано позичальником у аналогічний до зазначеного вище спосіб цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором). Відповідачем отримано на свій банківський рахунок строком на 17 днів кредитні грошові кошти в сумі 8 000,00 грн зі сплатою процентів за фіксованою ставкою. Умови зазначеного договору відповідачем також не виконані, внаслідок чого утворилася заборгованість на загальну суму 19 778,32 грн, яка включає борг за основною сумою (тілом) кредиту розміром 4 994,53 грн та заборгованість за пенею, розмір якої становить 14 783,79 грн. Придбавши за плату в первісного кредитора право вимоги за цим кредитним договором у встановленому порядку на підставі укладеного договору факторингу, Товариство просить суд ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості в повному обсязі. 
12.01.2025 між ОСОБА_1 і ТзОВ «Лінеура Україна» також укладено кредитний договір № 5242602, за умовами якого позичальнику надано строком на 360 днів грошові кошти в користування розміром 14 000,00 грн зі сплатою процентів річних, обчислених за ставкою 0,95% за один день. Відповідач порушив взяті на себе грошові зобов`язання, допустивши виникнення заборгованості перед кредитодавцем в сумі 49 724,82 грн, з яких 13998,98 грн – неповернута сума кредиту, 28 725,84 грн несплачених процентів та 7 000,00 грн нарахованих штрафів.
У прохальній частині позовної заяви Товариство як новий кредитор за всіма кредитними договорами, про які зазначене вище, просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача сумарно 90 223,14 грн.
Товариством зазначено у позовній заяві про можливість розгляду справи за відсутності представника позивача у разі постановлення судом ухвали про розгляд відповідної справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.08.2026 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Сторона позивача в судове засідання явку повноважного представника не забезпечила, заяв про відкладення розгляду справи не подавала.
Зі згоди Товариства та враховуючи належне повідомлення ОСОБА_1 як відповідача про дату, час і місце розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов необхідно задоволити частково з таких підстав.
Відповідно до ст.12-13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст.509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
В свою чергу, положеннями ст.525-527 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами ст. 629 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Пунктом 3 ст. 207 ЦК України визначено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» № 674-VIII від 03.09.2015, ч.12 ст.11 якого встановлює, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач уклала договір про споживчий кредит №2421683 від 16.01.2025 із ТзОВ «Фінансова компанія «Незалежні фінанси» шляхом використання одноразового електронного ідентифікатора, відображеного в цифровій послідовності (578380). Грошові кошти в сумі 6 000,00 грн перераховані на банківську платіжну картку відповідача (маска картки № НОМЕР_1 ), що підтверджується копією платіжного доручення кредитодавця від 16.01.2025 № 40336427.
Істотні умови кредитного договору: строк кредитування – 360 календарних днів, останній день якого припадає на 11.01.2026; повернення кредиту (основної суми та нарахованих процентів) відбувається шляхом внесення 23-ох чергових платежів (розрахункових періодів) згідно з Графіком, що виступає Додатком № 1 до відповідного кредитного договору. Відповідно до п. 1.5.1.-1.5.4. кредитного договору на позичальника покладено обов`язок сплати: одноразової комісії за надання кредиту, яка становить 18,00 грн, та комісії за обслуговування кредиту – 14% від суми кредиту в перший день кожного розрахункового періоду за попередній розрахунковий період (крім останнього). Проценти за користування кредитом протягом першого розрахункового періоду становлять 0,0010% річних на фактичну заборгованість за кредитом, протягом решти розрахункових періодів – розмір процентів аналогічний. Водночас, договір містить пряму вказівку, що розмір нарахованих процентів за весь строк кредитування становить 0,00 грн.
Тривалість першого розрахункового періоду відповідно до Графіку платежів – 30 днів, всіх інших – 15. Сума комісії за обслуговування кредитної заборгованості в кожному з розрахункових періодів – 840,00 грн.
Відповідно до розрахунку первісного кредитора у період з 16.01.2025 до 25.06.2025 позичальнику нараховано лише комісію за надання кредиту в сумі 18,00 грн, яка сплачена ОСОБА_1 у повному обсязі. Крім того, кредитодавець нарахував 9-ть платежів зі сплати комісії за обслуговування кредиту та передбачені п.4.1. договору штрафи в розмірі 1 000,00 грн за кожен випадок порушення зобов`язання позичальником щодо сплати платежів відповідно до Графіка, якщо тривалість простроченого платежу становила понад 2 дні.
Проте за добровільним рішенням кредитодавця суми нарахованих позичальнику штрафів списані повністю в розмірі 8 000,00 грн, розмір заборгованості зі сплати комісії за обслуговування кредиту зменшено до 6 720,00 грн. Будь-яких платежів на виконання умов кредитного договору позичальник не вносив, доказів, які б доводили протилежне до матеріалів справи не надано, що є підставою для стягнення на користь Товариства заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 16.012025 № 2421683 у загальному розмірі 12 720,00 грн. 
25.06.2025 між первісним кредитором і Товариством укладено договір факторингу №25062025 з реєстром боржників та актом приймання-передачі цього реєстру. Як випливає із витягу з реєстру боржників б/н від 25.06.2025, вимоги первісного кредитора до відповідача у цій справі відступлені за плату на користь Товариства за плату (порядковий номер ОСОБА_1 в переліку боржників – 2087, загальна сума відступленого боргу – 20 720,00 грн включає основу суму кредиту в розмірі 6 000,00 грн, 6 720,00 грн – несплачених сум комісії за обслуговування кредиту та 8 000,00 грн штрафів). 
Вирішуючи питання щодо можливості задоволення позовних вимог Товариства до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання коштів в кредит (з комісією за надання кредиту) від 25.01.2025 № 73344156, суд виходить із таких мотивів.
Як передбачено ст. 598-599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), про що зазначає ст. 610 ЦК України.
За умовами відповідного кредитного договору позичальнику ОСОБА_1 первісним кредитором ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надано строком на 17 днів кредитні кошти в сумі 8 000,00 грн зі сплатою процентів у фіксованій ставці, розмір якої становить 0,143% за один день користування кредитними коштами. Комісія за надання кредиту – 10 % від суми кредиту, що становить 800,00 грн. Розмір процентів за понадстрокове користування кредитом та пені – 4,0% від суми неповернутих коштів за кожен день користування кредитом (пп.2.2.4. п.2.2.).
Дата повернення кредиту з нарахованими процентами та одноразовою комісією в сумі 800,00 грн – 10.02.2025, що передбачено Додатком № 1 до кредитного договору.
Відповідно до пп.10.5.2. п.10.5. кредитного договору, якщо сума наданого кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на дату укладення договору, за користування кредитом понад установлений договором строк у випадку невиконання позичальником умов договору, кредитодавець має право нараховувати позичальнику пеню, розмір якої визначений в п.2.2. договору, з першого дня понадстрокового користування кредитом, з урахуванням обмежень, визначених Законом України «Про споживче кредитування».
Згідно з розрахунком первісного кредитора ТзОВ «1 Безпечне необхідних кредитів» позичальником ОСОБА_1 внесено на користь кредитодавця 5 102,41 грн після закінчення визначеного умовами договору кінцевого дня строку кредитування, в тому числі 194,48 грн нарахованих процентів. При цьому 12.02.2025 та 14.02.2025 позичальником сплачено 640,00 грн та 462,46 грн нарахованих йому кредитором сум пені.
Згідно з положеннями ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 1911.2024 № 4059-ІХ з 1 січня відповідного бюджетного року законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати за один місяць становив 8 000,00 грн та залишався незмінним упродовж відповідного року.
У цій справі суд вважає, що первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до відступлення своїх вимог на користь Товариства не мав підстав здійснювати нарахування позичальнику пені після закінчення строку кредитування, який чітко встановлений умовами договору тривалістю 17 днів.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 в справі №444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) викладено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».
Поняття строк виконання зобов`язання і термін виконання зобов`язання охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Припис абз.2 ч.2 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.
Поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, а регулятивна норма ч.1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16).
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.
У ч.3 ст. 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто ч.3 ст. 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.
Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі ст. 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд. У такому разі, проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень ст. 625 ЦК України.
Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як ст. 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначений правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 в справі № 910/4518/16, який є обов`язковим до застосування.
Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, в т.ч. графіком платежів та умовами договору, а не завуальованими, неоднозначними умовами, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко визначеним у договорі строком кредитування.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Конституційний Суд України своєму рішенні (справа №1-12/2013) від 11.07.2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Відсутність позову про визнання недійсними умов кредитного договору як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Умова кредитного договору про сплату пені за користування кредитними коштами поза межами строку користування кредитом розміщена в Розділі 10 «Відповідальність сторін, порядок вирішення спорів» та визначена імперативно як наслідок прострочення виконання позичальником своїх грошових зобов`язань. 
Відповідно до п.18 «Перехідних та прикінцевих положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
У періоді нарахування відповідачу у справі процентів за понадстрокове користування кредитними коштами діяв воєнний стан, уперше введений з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану № 2102-ІХ від 24.02.2022», який неодноразово продовжувався й триває до сьогодні.
Тлумачення зазначеної вище норми матеріального закону свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань.
Ця особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідний правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, який є обов`язковим для застосування.
Отже, у задоволенні позовних вимог Товариства про стягнення 14 783,79 грн нарахованих сум пені необхідно відмовити, одночасно зарахувавши за наслідками нікчемності відповідних положень договору сплачені позичальником добровільно суми цієї пені в загальному розмірі 1 102,46 грн.
Таким чином, заборгованість відповідача за кредитним договором від 25.01.2025 становитиме 3 092,07 грн ((8 000,00+194,48)- 5 102,41).
Судом також установлено, що між ОСОБА_1 і ТзОВ «Лінеура Україна» укладено 12.01.2025 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 5242602, за умовами якого відповідач отримав у користування 14 000,00 грн на споживчі потреби, які мав повернути разом з нарахованими процентами в межах 360 календарних днів. Дата остаточного погашення заборгованості – 22.12.2025. Денна процентна ставка за кредитом фіксована – 0,95% від залишку неповернутих коштів за один день користування кредитом (пп.1.4.1. п. 1.4.). Договір позики підписано позичальником одноразовим електронним підписом (ідентифікатором) 58053. Факт перерахування грошових коштів позичальнику підтверджується довідкою ТОВ «Пейтек» від 30.09.2025.
Відповідно до 1.4. договору за отримання позики позичальник сплачує одноразову комісію в розмірі 1 400,00 грн.
Згідно з Розділом 6 кредитного договору, у разі прострочення позичальником умов цього договору (своїх грошових зобов`язань), кредитодавець має право нараховувати позичальнику штраф в розмірі 75% від суми невиконаного (несвоєчасно) виконаного зобов`язання на 2-й день кожного факту такого невиконання і (або) неналежного виконання.
Із розрахунку первісного кредитора вбачається, що ОСОБА_1 всупереч умовам договору, Додаток № 1 до якого передбачає здійснення позичальником в межах строку кредитування 25-ть чергових платежів, внесено фактично лише: 23.01.2025 – 0,01 грн – повернення тіла кредиту, 1 400,00 грн – нараховану одноразову комісію за надання кредиту та 1 596,0 грн – нараховані проценти; 05.02.2025 – 0,01 грн – повернення тіла кредиту та 1 728,87 грн нараховані проценти; 21.022025 – 1 488,49 грн – нараховані проценти, допустивши таким чином виникнення заборгованості за укладеним договором про надання споживчого кредиту. За даними розрахунку позичальнику також нараховано 7 000,00 грн штрафних санкцій. 
Суд вкотре нагадує у цьому рішенні про особливості застосування приписів п.18 «Перехідних та прикінцевих положень» ЦК України під час дії правового режиму воєнного стану, який безперервно триває на всій території України з 05 год 30 хв. 24.02.2022 до теперішнього дня. Проте замість того, щоб списати нараховані позичальнику суми нарахованих штрафів розміром 7 000,00 грн, первісний кредитор, а згодом і Товариство як новий кредитор протиправно вимагають їх стягнення з відповідача.
Сукупно з відповідача за усіма вищенаведеними договорами необхідно стягнути на користь Товариства 58 536,89 грн заборгованості.
Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у рачі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог у цій справі, з відповідача на користь Товариства підлягають до стягнення витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 727,36 грн або 64,88 % від ціни заявленого позову.
Керуючись ст.258, 263-265, 280-284,354 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (код ЄДРПОУ: 35625014, місцезнаходження юридичної особи: 07400, Київська область, Броварський район, м. Бровари, вул. Лісова, буд.2) суму заборгованості: 
- за кредитним договором № 2421683 від 16.01.2025 в розмірі 12 720,00 грн., з яких 6 000,00 грн. – борг за основним зобов`язанням, 6 720,00 грн. – заборгованість по комісії за обслуговування кредиту;
- за кредитним договором № 73344156 від 25.01.2025 в розмірі 3 092,07 грн., з яких 3 092,07 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу;
- за кредитним договором № 5242602 від 12.01.2025 в розмірі 42 724,82 грн., з яких 13 998,98 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу, 28 725,84 грн. – сума заборгованості за нарахованими, але несплаченими процентами. 
Всього стягнути заборгованості за договорами в загальному розмірі: 58 536,89 грн.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» судовий збір в розмірі 1 727,36 грн. 
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено та підписано 15.09.2026.
Суддя