Справа № 358/822/26  Провадження № 1-кп/358/150/26   	

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 року м. Богуслав 

Богуславський районний суд Ки ївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026111220000061 від 26.02.2026 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петрушки Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 16.10.2025 року за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 8500 гривень в дохід держави (штраф сплачений), засоби зв`язку НОМЕР_1 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.382 КК України, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 16.10.2025 вироком Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області за ч. 1 ст. 382 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 8500 гривень, маючи не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків не зробив, обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення за наступних обставин.
11.06.2025 Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області винесено постанову у справі ЄУ№ 699/550/25, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 років без конфіскації транспортного засобу.
Вказана постанова набрала законної сили 11.06.2025 та відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою до виконання всіма юридичними і фізичними особами на всій території України, з якою ОСОБА_4 ознайомлений в червні 2025 року.
Однак, ОСОБА_4 , діючи умисно, ігноруючи вимоги вказаної постанови Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області в частині позбавлення права керування транспортними засобами строком на 10 (десять) років, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій і бажаючи діяти саме таким чином, в порушення вимог п.п. «а» п. 2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - Правил дорожнього руху України), згідно яких «водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії», 25.02.2026 о 22 годині 40 хвилин, керуючи автомобілем марки «ВАЗ», моделі «21150», д.н.з. « НОМЕР_2 » по вул. Центральній в с. Іванівка Обухівського району Київської області у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», згідно якого «поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення» був зупинений працівниками СРПП ВП № 2 Обухівського РУП ГУНП в Київській області. Діючи на підставі вимог п.п. «а» п. 2.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких «на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1» було встановлено, що ОСОБА_4 постановою Корсунь- Шевченківського районного суду Черкаської області від 11.06.2025 був визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 130, ч. 5 ст. 126 КУпАП, підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень та позбавлений права керування транспортними засобами на строк 10 (десять) років без конфіскації транспортного засобу.
Отже, ОСОБА_4 умисно не виконав постанову Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11.06.2025, що набрала законної сили у частині встановлених йому обмежень у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком 10 (десять) років.
Таким чином, ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України - тобто в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, вчинене особою раніше судимою за злочин, передбачений ст. 382 КК України.
Такі дії ОСОБА_4 суд вважає вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 382 КК України як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, вчинені особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні суду показав, що він вже раніше був судимий за умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, а саме 16.10.2025 року Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області за ч. 1 ст.382 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 8500 гривень, який він сплатив.
Він знав, що постановою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11.06.2025 його було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.3 ст.130, ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавленням права керування усіма видами транспортних засобів на строк 10 років без конфіскації транспортного засобу. Маючи реальну можливість виконувати постанову суду хоча б в частині позбавлення права керувати транспортними засобами, не керувати машиною, він усвідомлював, що діє незаконно, ухилявся від виконання постанови суду, що набрала законної сили та продовжував керувати транспортним засобом за обставин, які викладені в обвинувальному акті. В даний час він усвідомив всю свою негативну поведінку та дуже шкодує про вчинені правопорушення. Щиро розкаюється у скоєному, просить його суворо не карати, вказує, що в обвинувальному акті, оголошеному прокурором, вірно вказано про всі обставини та факти вчиненого ним кримінального правопорушення та просить не досліджувати доказів та не допитувати свідків. Зазначив, що усвідомив значення своїх дій, у скоєному щиро кається та в подальшому не допустить протиправної поведінки. Посилаючись на викладене, просив суворо його не карати.
Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння ними змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.
Судом, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників процесу, визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.
Розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_4 межах пред`явленого йому обвинувачення від 07 травня 2026 року.
При встановлених обставинах справи, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, в судовому засіданні доведена повністю, і зібраних доказів достатньо для визнання ОСОБА_4 винуватим у його вчиненні.
Відповідно до вимог статті 2 Кримінального Кодексу України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Відповідно до вимог п.п. 1 та 2 ч. 1 ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України в кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведення її вини, а обвинувальний вирок може ґрунтуватися тільки на переконливих та безспірних доказах.
Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Тому, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що під час судового розгляду знайшла підтвердження та доведена винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 Кримінального кодексу України за ознаками: умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили, вчинене особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, повністю підтверджується зібраними у справі доказами.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 Кримінального кодексу України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
В той же час суд зазначає, що згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.
Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується, як джерело права, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
З врахуванням таких вимог Закону при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, який посередньо характеризується за місцем проживання, не перебуває на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, щиро кається у вчиненому.
Обставиною, згідно з положеннями статті 66 Кримінального кодексу України, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання згідно з положеннями статті 67 Кримінального кодексу України, в ході судового розгляду кримінального провадження не встановлено.
Суд також бере до уваги досудову доповідь фахівця Обухівського районного сектору №1 Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області, згідно якого ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_4 визначено як середній, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення як високий, а також беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя та історію правопорушень, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.
З урахуванням наведених обставин, суд визнає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, призначення йому покарання за ч. 3 ст. 382 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк чотири роки роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на максимальний строк.
На підставі ст. 75 КК України, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку на певний термін.
Відповідно до вимог п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов не заявлений
Речові докази відсутні
Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд, 

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 Кримінального Кодексу України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, із встановленням йому іспитового строку терміном на 2 (два) роки.
Відповідно до вимог п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили не застосовувати.
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Богуславський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Згідно ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. 

Головуючий суддя 	ОСОБА_1