КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 753/14288/24 Головуючий у 1 інстанції: Котвицький В.Л.
Провадження № 22-ц/824/2183/2026 Доповідач: Шебуєва В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів: 
судді-доповідача Шебуєвої В.А., 
суддів Оніщука М.І., Кафідової О.В.,
секретар Тіткова І.Ю.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 травня 2025 року, ухвалене в м. Києві в складі судді Котвицького В.Л., в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та про зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування. Зазначила, що 23 листопада 1999 року між нею та її дочкою ОСОБА_3 було укладено договір дарування, відповідно до якого вона подарувала ОСОБА_3 належну їй квартиру АДРЕСА_1 . Вказаний договір був укладений для того, щоб уся їхня сім`я могли користуватися вказаною квартирою. В порушення умов, які були узгоджені на момент укладання договору дарування, ОСОБА_3 стала наполягати на тому, щоб вона разом із своєю сім`єю звільнила квартиру, для того щоб її продати. ОСОБА_1 просила розірвати договір дарування квартири від 23 листопада 1999 року, укладений між нею і ОСОБА_3 ; зобов`язати ОСОБА_3 повернути дарунок в натурі.
У серпні 2024 року ОСОБА_3 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та про зобов`язання вчинити дії. Зазначила, що після оформлення договору дарування квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 забрала у неї всі правовстановлюючі документи, а її вигнала із квартири та чинить їх перешкоди у користуванні належним їй майном. При цьому договір дарування не містить положень, які покладають на обдарованого додаткові вимоги, що обмежують права власника предмету дарування. ОСОБА_3 просила зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , яка є її власністю на підставі договору дарування від 23 листопада 1999 року, шляхом вселення її в квартиру та виселення з квартири усіх осіб, хто фактично в ній проживає без її згоди, зокрема: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та її дітей; зобов`язати ОСОБА_1 повернути їй правовстановлюючі документи на квартиру.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 травня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та про зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 та її представник подали апеляційну скаргу. Просять скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволення первісного позову ОСОБА_1 , та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилаються на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вважають, що суд першої інстанції не перевірив визначені ОСОБА_1 підстави для розірвання договору дарування від 23 листопада 1999 року, безпідставно прийняв до уваги відзив ОСОБА_3 , який був поданий з пропуском встановлених процесуальних строків.
Представник ОСОБА_3 подала до суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
В судове засідання ОСОБА_3 не з`явилася, повідомлена про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у її відсутність.
Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 23 листопада 1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла у дар, належну дарувателю квартиру за АДРЕСА_1 . Договір дарування посвідчений державним нотаріусом другої Київської державної нотаріальної контори Новицькою P.M. і зареєстровано в реєстрі за №6-3425.
ОСОБА_1 подала позов про розірвання договору дарування квартири від 23 листопада 1999 року та зобов`язання ОСОБА_3 повернути дарунок в натурі. 
ОСОБА_3 подала зустрічний позов про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом вселення її в квартиру та виселення з квартири усіх, хто фактично в ній проживає без її згоди, зокрема: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та її дітей, та зобов`язання ОСОБА_1 повернути їй правовстановлюючі документи на квартиру
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог  ОСОБА_3 .
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та про зобов`язання вчинити дії сторонами не оскаржене. А тому колегія суддів не перевіряє правильність висновків суду першої інстанції у цій частині.
Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору дарування.
Позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що договір дарування від 23 листопада 1999 року був укладений нею з метою спільного користування квартирою всієї сім`єю та іншими родичами. ОСОБА_3 намагається продати квартиру і тому вона та її сім`я значною мірою позбавляється того, на що вони розраховували при укладенні договору дарування. Як на правову підставу для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на положення ст.ст. 651, 652, 727 ЦК України.
Відповідно до ст. 243 ЦК України 1963 року, положення якого були чинні на час укладення сторонами договору дарування квартири від 23 листопада 1999 року, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України 2003 року зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.
Статтею 727 ЦК України передбачені спеціальні підстави для розірвання договору дарування. 
Відповідно до ч.ч.1-3 вказаної статті дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив кримінальне правопорушення проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей.
Якщо обдаровуваний вчинив умисне вбивство дарувальника, спадкоємці дарувальника мають право вимагати розірвання договору дарування.
Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.
Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена.
У разі розірвання договору дарування обдаровуваний зобов`язаний повернути дарунок у натурі (ч. 5 ст. 727 ЦК України).
Позивачка ОСОБА_1 не довела наявності підстав для розірвання дарування квартири від 23 листопада 1999 року, визначених вказаними нормами. 
Подальше відчуження обдаровуваним майна, яке є предметом договору дарування, тягне за собою лише зміну власника, а не безповоротну втрату дарунка. Наявність у ОСОБА_3 наміру відчужити набуту у власність відповідно до договору дарування від 23 листопада 1999 року квартиру АДРЕСА_1 не є підставою для розірвання вказаного договору.
Умови договору дарування не передбачають обмежень ОСОБА_3 у праві володіння, користування та розпорядження спірною квартирою.
Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору дарування квартири від 23 листопада 1999 року та зобов`язання ОСОБА_3 повернути дарунок в натурі.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга ОСОБА_1 та її представника підлягає залишенню без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 травня 2025 року залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 травня 2025 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 липня 2026 року. 

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Кафідова О.В.