ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

79014, м. Львів, вул. Личаківська, 128

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2026 Справа № 914/3549/25 

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛІЯ ТРЕЙД», м. Радивилів Рівненської області,
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Спиртовий завод «Лопатин», смт. Лопатин Львівської області,
про стягнення 3476609,03 грн заборгованості.  

Суддя Б. Яворський. 
Учасники процесу не викликалися.
Відводів складу суду сторонами не заявлялося.

Суть спору. У провадженні Господарського суду Львівської області перебувала справа №914/3549/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛІЯ ТРЕЙД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спиртовий завод «Лопатин» про стягнення 3476609,03 грн заборгованості.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.06.2026 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спиртовий завод «ЛОПАТИН» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛІЯ ТРЕЙД» 3372042,82 грн. основного боргу, 82067,74 грн пені, 7942,03 грн 3% річних, 9519,23 грн інфляційних втрат та 41658,86 грн. судового збору; у задоволенні решти вимог позову відмовлено.
22.07.2026 позивач через систему “Електронний суд” подав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат. У клопотанні зазначає, шо під час прийняття рішення судом не вирішено питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, хоча докази понесення таких представником позивача було подано до суду ще 01.05.2026.
23.07.2026 відповідач подав заперечення, у якому просив відмовити у задоволенні заяви позивача.
При вирішенні поданої позивачем заяви суд виходив з наступного.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Відповідно до ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.
У даному випадку при прийнятті рішення не було вирішено питання про стягнення витрат позивача на правову допомогу, хоча під час розгляду справи 01.05.2026 позивачем було подане відповідне клопотання, до якого долучено ордер, договір, додаткова угода до договору та акт приймання-передачі послуг. 
Згідно ст.2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ч. 1 та ч.3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ст.126 ГПК України).
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ст.126 ГПК України).
Судові витрати, крім судового збору, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (ч.4 ст.129 ГПК України).
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч.8 ст.129 ГПК України).
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Як вбачається з матеріалів справи, 18.11.2025 між АБ «Тетяни Бевз» та ТОВ «Юлія Трейд» укладеного договір про надання правничої допомоги. Предметом договору є надання юридичних послуг у справі про стягнення з ТОВ «Спиртовий завод «Лопатин» заборгованості.
Відповідно до п. 4.1 договору вартість послуг адвокатського бюро згідно цього договору становить 50000,00 грн., які перераховуються клієнтом на банківський рахунок бюро протягом 30 днів з моменту прийняття судом рішення у справі.
Про те, що орієнтовний розмір витрат на правову допомогу становитиме 50000,00 грн. вказано і в позовній заяві.
У поданій 01.05.2026 до суду заяві про стягнення витрат на правову допомогу позивач зазначив, що враховуючи складність справи та обсяг доказів, на підставі п. 4.2. договору про надання правничої допомоги від 18.11.2025, яким передбачено, що розмір оплати може бути збільшено за взаємною згодою сторін, сторони дійшли згоди збільшити розмір гонорару за надання правничої допомоги та викласти п. 4.1 договору в наступній редакції: « 4.1. Правничу допомогу, що надається адвокатським бюро, клієнт оплачує у розмірі 300000,00 грн. шляхом перерахування коштів на банківський рахунок адвокатського бюро протягом 30 днів з моменту прийняття судом рішення по суті спору», що підтверджується Додатковою угодою від 27.02.2026. Таким чином, зазначав позивач, орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу становить 300000,00 грн. 
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу позивач надав акт приймання-передачі наданих послуг від 01.05.2026 за договором про надання правової допомоги, відповідно до якого, адвокатське бюро надало, а клієнт прийняв наступні послуги: вивчення документів, консультація клієнта, аналіз актуальної судової практики – 20000,00 грн; складання та подання позовної заяви – 120000,00; підготовка та подання відповіді на відзив – 60000,00 грн., підготовка та подання додаткових пояснень – 20000,00 грн., участь у судових засіданнях - 80000,00 грн. Загальна вартість послуг – 300000,00 грн.
У запереченні від 22.05.2026 щодо розміру витрат на правову допомогу відповідач зазначив, що: заявлена вартість є завищеною та необґрунтованою, а гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час; правова позиція позивача вже була сформована до подання позивачем додаткових пояснень і, зокрема, клопотання від 01.05.2026, які не містять жодного доказу; представництво інтересів позивача здійснювалося одним і тим самим адвокатом виключно в режимі відеоконференції; адвокатське бюро не понесло жодних витрат, пов`язаних із поїздками до господарського суду Львівської області; жодних додаткових витрат, пов`язаних із розглядом справи №914/3549/25 адвокатське бюро не понесло, крім тих витрат, що були пов`язані із підготовкою та поданням позовної заяви до Господарського суду Львівської області про що було заявлено представником позивача у розділі 3 позовної заяви (сторінка 48); тому просить зменшити розмір заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката з 300000,00 грн. до 50000,00 грн.
Відповідно до положень статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19). Підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду 09.12.2021 у справі №922/3812/19).
Крім того, Великою Палатою Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 викладено правову позицію про те, що, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Верховний Суд зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
На підставі зазначеного, під час вирішення питання про розподіл судових витрат у цій справі суд враховує, що адвокатом надано наступні послуги: аналіз документів, підготовка позовної заяви та її пред`явлення до суду, підготовка відповіді на відзив, представництво у судових засіданнях.
Суд відзначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова ВП ВС від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (п. 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Верховний Суд у постанові від 30.01.2023 у справі №910/7032/17 відзначив, зокрема, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утриматися від вчинення дій, що у подальшому спричинять необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
У той же час, ч. 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
У такому випадку суд, керуючись ч. 5-7 та 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. У зв`язку з наведеним суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Частина 6 ст.129 ГПК України визначає, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
У даному випадку заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу (300000,00 грн) у шість разів перевищую заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку. При цьому позивач не довів наявність обставин, які вплинули на таку суттєву зміну вартості у сторону збільшення, а саме лише покликання на складність справи для підставності такого збільшення не є достатнім. Тож ж суд погоджується із запереченнями відповідача про те, що вартість послуг на правову допомогу у розмірі 300000,00 грн. є необґрунтованою та завищеною. 
Дослідивши матеріали справи та враховуючи пов`язаність витрат із розглядом справи, її складністю, а також застосовуючи зазначені вище критерії реальності та розумності розміру заявлених витрат на оплату послуг адвоката до відшкодування, їх необхідності та обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі, висловлену позицію відповідача, виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо принципів диспозитивності, рівності усіх учасників, суд дійшов висновку про наявність підстав для винесення додаткового рішення у справі про часткове задоволення заяви та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50'000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 13, 74, 86, 126, 126, 129, 130, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1. Заяву про розподілу судових витрат задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спиртовий завод «ЛОПАТИН» (80261, Львівська обл., Шептицький р-н., селище Лопатин, вул. Заводська, буд. 11; ідентифікаційний код - 43412336) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮЛІЯ ТРЕЙД» (35500, Рівненська область, м. Радивилів, вул. Кременецька, 52; ідентифікаційний код 41155095) 50000,00 грн. витрат на правову допомогу.
3. У задоволенні решти вимог за заявою відмовити.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Яворський Б.І.