Справа № 191/4104/25 
Провадження № 2/191/1907/25
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року м. Синельникове 
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючої судді - Форощук С.А., при секретарі судових засідань - Вехник С.Л., за участю позивачки ОСОБА_1 , представниці позивачки - адвоката Наконечної Т.М., відповідача ОСОБА_2 , представниць третьої особи - Великої І.В., Сітало Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Наконечна Тетяна Миколаївна, до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Синельниківської міської ради про позбавлення батьківських прав, 
ВСТАНОВИВ:
позивачка, в інтересах якої діє представник - адвокат Наконечна Т.М. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначила, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 10.09.2025 року, від якого мають двох доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 27.11.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано та з 2018 року позивачка самостійно займається вихованням доньок. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.05.2019 року з відповідача на користь позивачки на доньок стягнено аліменти, водночас, ОСОБА_2 рішення суду про стягнення аліментів не виконував та жодних виплат на утримання дітей не здійснював, жодної участі у вихованні дітей не приймає. На підставі викладеного, просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітніх доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
23.10.2025 року до суду надійшов висновок органу опіки та піклування Синельниківської міської ради, затверджений рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 22.10.2025 за №560/0/8-25 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, суду пояснила, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем, з 2018 року ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виховання доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , аліменти визначені рішенням суду жодного разу не сплачував, будь-якої матеріальної допомоги не надає, не приймав участі в житті доньок, яких відвідував лише у перший рік після розірвання шлюбу та на дні народження дівчат, вже після подання позову про позбавлення його батьківських прав. Станом на сьогодні вихованням дітей позивачка займається спільно із своїм співмешканцем. Доповнила, що жодним чином не перешкоджала у спілкуванні відповідача з доньками, однак їх життям ОСОБА_2 не цікавився, свята дітей у школі та у гуртках не відвідував. 
В судовому засідання представниці позивачки - адвокат Наконечна Т.М. вимоги підтримала, вважає, що наявні усі докази, які вказують на те, що відповідач самоусунувся від виховання своїх доньок, не здатен забезпечити їх розвиток та стан здоров`я, довгий час ніде не працює, наявна заборгованість по сплаті аліментів, зловживає спиртними напоями, в судові засідання приходив з явними ознаками алкогольного сп`яніння. 
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання, позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зауважив, що любить своїх доньок, має бажання з ними спілкуватись, однак співмешканець ОСОБА_1 погрожував йому та не дозволяв відвідувати дівчат, тому з метою уникнення сварок, за місцем проживання доньок він не приходить, іноді телефонує старшій донці, номер мобільного телефону молодшої доньки ОСОБА_7 він не знає. Про шкільне та позашкільне життя дівчат він не знає, в якому класі навчаються доньки він не пам`ятає. Сплачувати аліменти на доньок або будь-яким іншим чином надавати матеріальну допомогу дітям він позбавлений можливості через травму, отриману у 2019 році в наслідок аварії. До кримінальної та адміністративної відповідальності він не притягувався. В останній раз відвідував доньок на їх день народження у листопаді минулого року та у червні цього року. 
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради Велика І.В. повідомила, що рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 22.10.2025 за №560/0/8-25 затверджений висновок органу опіки та піклування Синельниківської міської ради, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його неповнолітніх доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також зазначила, що у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів на дівчат. Діти тривалий час проживають з позивачкою, всім необхідним забезпечені. При цьому, ОСОБА_2 не чинить жодних дій, направлених на налагодження контактів з дівчатами. 
Представник третьої особи Органу опіки та піклування Синельниківської міської ради Сітало Н.М. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ОСОБА_1 , вважає що є достатні підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. 
Суд, заслухавши учасників судового провадження, вислухавши думку неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вивчивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 10.09.2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 10.09.2005 року, долучена до матеріалів справи. Від зареєстрованого шлюбу сторони мають доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та у свідоцтва про народження дівчат, сторони записані батьками. 
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08.05.2019 року у справі № 191/992/19 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнені аліменти на доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини заробітку (доход) на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного року, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною ОСОБА_3 ,, ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнення проводити з 06.03.2019 року. Рішення суду набуло законної сили 08.06.2019 року. 
Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.11.2018 року у справі № 191/4096/18, яке набуло законної сили 28.12.2018 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.
Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 04.08.2025 року №9873, який долучений до матеріалів справи, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів на доньок за період з становить 251 968,04 грн. 
Згідно акту обстеження умов проживання від 11.08.2025 року за адресою : АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_1 , неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та малолітній ОСОБА_9 , 2024 року народження. Житловий будинок складається з 5 кімнат, наявне електро -, газо - та водопостачання, в будинку охайно, чисто, в наявності побутова техніка, є запас продуктів харчування, засоби гігієни. Для виховання та розвитку дітей створені належні умови, є окремі кімнати, місця для сну, навчання та відпочинку, є одяг, взуття особисті речі, телефони. Стосунки в родині безконфліктні, зі слів неповнолітніх дітей їх батько ОСОБА_2 участі у їх вихованні не приймає, матеріально не допомагає, діти перебувають на утриманні ОСОБА_8 та ОСОБА_1 та забезпечені усім необхідним для повноцінного розвитку та виховання. 
Як вбачається з акту оцінки потреб сім`ї позивачки ОСОБА_1 № 188 від 22.09.2025 року та висновку оцінки потреб сім`ї № 192, копії яких долучені до матеріалів справи, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 зі своїми доньками; ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , сином ОСОБА_12 та співмешканцем ОСОБА_13 , який станом на час проведення огляду проходить службу в ЗСУ; діти забезпечені всім необхідним, стосунки в родині люблячі, позивачка спільно зі своїм співмешканцем ОСОБА_13 виховує та забезпечує всіх трьох дітей, сприяють всебічному їх розвитку, біологічний батько дітей ОСОБА_2 вихованням доньок не займається, аліменти не сплачує.
Згідно з характеристикою неповнолітньої ОСОБА_3 , яка надана директором ліцею №7 м. Синельникове, дитина зарекомендувала себе як дисциплінована, працелюбна учениця, на уроках завжди уважна, домашні завдання виконує, має добрий загальний розвиток, Мати ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню доньки. Батько ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні ОСОБА_3. 
Як вбачається з характеристики неповнолітньої ОСОБА_4 , яка надана директором ліцею №7 м. Синельникове, дитина має навчальні досягнення достатнього та середнього рівня, навчається не в повну міру своїх сил, не виявляє зацікавленості до навчання, має добрий загальний розвиток, стримана, розсудлива, правила поведінки завжди свідомо виконує, з однокласниками підтримує дружні стосунки, школу без поважних причин не пропускає. Матір приділяє увагу вихованню доньки. 
Також, як встановлено судом позивачка ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується формально позитивно. 
Відповідач зареєстрований та проживє за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено довідкою виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 18.08.2025 року, яка долучена до матеріалів справи.
З акту оцінки потреб відповідача ОСОБА_2 , складеного КЗ «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 18.09.2025 року та висновку оцінки потреб №114, копії яких долучені до матеріалів справи, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 зі своєю матір`ю ОСОБА_14 , 1950 року народження, яка є пенсіонеркою, родина є малозабезпеченою, ОСОБА_2 не працює, доходи сім`ї є незадовільними, стан помешкання задовільний, дотримані санітарно-гігієнічні норми, борги за комунальні послуги відсутні, складні життєві обставини не встановлені, ОСОБА_2 усвідомлює наявність проблеми та готовий до співпраці, батьківськи обов`язки не виконує.
Згідно з актом обстеження умов проживання відповідача від 17.09.2025 року, копія якого долучена до матеріалів справи, за місцем проживання ОСОБА_2 за адресою: є все необхідне, у відповідача теплі стосунки з матір`ю, ОСОБА_2 тепло відгукується про свою колишню дружину ОСОБА_1 , про доньок згадує з любов`ю та вірить, зо стосунки між ними налагодяться, готовий приймати участь в житті доньок, заперечує щодо позбавлення батьківських прав, зі слів ОСОБА_15 через стан здоров`я та матеріальні труднощі не може брати участь в утриманні дітей, про що вказано в листі голови виконавчого комітету Раївської сільської ради від 24.09.2025 року, скерованого до служби у справах дітей Синельниківської міської ради. 
Рішенням виконавчого комітету Синельниківської міської ради від 22.10.2025 року № 560/0/8-25 затверджений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно його доньок 
Відповідно до висновку діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають: АДРЕСА_1 . При обстеженні помешкання було встановлено, що діти забезпечені усім необхідним для повноцінного розвитку та виховання. У дівчат є окремі кімнаті, місце для навчання, є шкільне приладдя, розвиваючий матеріал. Діти забезпечені повсякденного вжитку відповідно до віку. Діти знаходяться на утриманні матері ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_16 . Батьки дітей, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розлучені Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 27.11.2018. Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 08.05.2019 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідно до довідки Синельниківського відділу державної виконавчої служби Синельниківського району Дніпропетровської області Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_2 має заборгованість. Відповідно до витягів з Реєстру територіальної громади діти: ОСОБА_17 та ОСОБА_18 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 . За місцем реєстрації ОСОБА_1 характеризується позитивно, скарги та нарікання не надходили. Відповідно до характеристики Синельниківського ліцею N? 7 батько ОСОБА_2 у вихованні дітей участі не бере: з класними керівниками на зв?язок не виходить, на батьківські збори не з?являвся, не долучався до заходів класу та закладу. Діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з матір?ю ОСОБА_1 почуваються добре, стан здоров?я задовільний, зовнішній вигляд охайний. Діти не голодні, навчаються у Синельниківському ліцеї N? 7. Зі слів, ОСОБА_3 т ОСОБА_7 вміння та навички самообслуговування сформовані. Спеціалістами служби у справах дітей міської ради з дітьми проведені бесіди та з?ясовано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7 з батьком не спілкуються давно він не проявляє ніякої ініціативи щоб спілкуватися з ними, не вітає з днями народжень, подарунки не присилає, матеріально не допомагає. Відповідно до листа виконавчого комітету Раївської сільської ради від 24.09.2025 року 17.09.2025 року службою у справах дітей сільської ради та працівниками комунального закладу «Центр надання соціальних послуг» Раївської сільської ради» проведено обстеження умов проживання громадянина ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 та проведено з ним бесіду. При спілкуванні з батьком дітей встановлено, що він проти позбавлення його батьківських прав. Також, ОСОБА_2 повідомив, що має проблеми зі здоров?ям через, що не може приймати активну участь у вихованні та утриманні своїх доньок. Документів, які підтверджують обмеження праце спроможності та складності пересування ОСОБА_2 не надав. Відповідно до акту оцінки потреб сім?ї/особи ОСОБА_1 , складеного комунальним закладом «Центр надання соціальних послуг Раївської сільської ради» встановлено, що ОСОБА_2 не працює, проживає на пенсію своєї онкохворої матері. Умови проживання родини задовільні, шкідливих звичок не має. 
В ході судового розгляду відповідачем ОСОБА_2 суду наданий витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 9919/26/570/Р від 24.03.2026 року згідно з яким 26.02.2026 року ОСОБА_2 встановлена ІІІ група інвалідності за діагнозом «наслідки перелому стегнової кістки, ускладнення основного діагнозу: інший вторинний гонартроз, причина інвалідності: загальне захворювання». 
Суд приймає вказаний доказ на стадії судового розгляду, оскільки рішення № 9919/26/570/Р від 24.03.2026 року було прийнято після закриття підготовчого судового засідання 03.11.2025 року, та на стадії підготовчого судового засідання відповідач був позбавлений можливості його подати. 
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні повідомила, що вона є матірю відповідача ОСОБА_2 та відповідно бабусею неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прийняте позивачкою рішення по позбавлення їх сина батьківських прав стосовно доньок, вона не підтримує, чому позивачкою було прийняте таке рішення не знає. ОСОБА_2 не працює у зв`язку з отриманою травмою, тому не може сплачувати аліменти на доньок та надавати їм матеріальну допомогу, іноді вітав доньок зі святами. Свідок повідомила, що співмешканець ОСОБА_1 негативно ставиться до ОСОБА_2 забороняв йому приїжджати до доньок, погрожував, тому ОСОБА_2 було прийнято рішення не відвідувати доньок за місцем їх проживання з метою уникнення сварок та бійок. Розповіла про випадок, коли за місцем їх з відповідачем проживання приїжджав співмешканець позивачки, погрожував відповідачу, у випадку його приїзду до доньок, відбулась сварка, вона боялась за свого сина тому також заборонила йому відвідувати доньок. Фактично все спілкування між ОСОБА_2 та його доньками відбувалось через неї. Доповнила, що ОСОБА_2 любить своїх доньок, але контакт з ними налагодити не може, іноді телефонує старшій донці, намагається знайти роботу та надавати матеріальну допомогу дітям. Підтвердила, що ОСОБА_2 дуже рідко бачить своїх доньок, їздив тільки на їх дні народження, після травмування аліменти не сплачує.
Суд оцінюючи показання свідка ОСОБА_20 зазначає, що хоч свідок і є матір`ю відповідача у справі, вона також має добрі стосунки з позивачкою та дітьми, про позивачку негативно не висловлювалась, не заперечувала, що ОСОБА_2 рідко спілкується з дітьми та не сплачує аліменти, отже суд приходить до висновку, що її показання не суперечать іншим матеріалам справи та встановленим в ході судового засідання обставинам, а тому не викликають у суду сумнівів в їх достовірності та правдивості, водночас, підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених цим свідком у суду немає. 
Опитана під час судового розгляду неповнолітня ОСОБА_3 , 2009 року народження в присутності психолога, зазначила, що проживає з мамою, братом, сестрою та вітчимом, стосунки в родині добрі. Зі своїм батьком ОСОБА_2 не спілкується, він їй майже не телефонує, не цікавиться її життям та досягненнями, в школу до неї не приходив, її виступи не відвідував, дні народження почав відвідувати лише останнім часом, фактично вони спілкуються через бабусю ОСОБА_20 , вважає, що батьку не цікаве її життя, її успіхи, досягнення та переживання. Повідомила про випадок коли вони з сестрою приїхали за місцем проживання батька, їй було там не комфортно, батько уваги їм не приділяв. Матеріальної допомоги їй не надає, аліменти не сплачує. 
Опитана під час судового розгляду неповнолітня ОСОБА_4 , 2014 року народження в присутності психолога, зазначила, що проживаю з мамою, братом, сестрою та татом (так дитина називає співмешканця своєї матері), стосунки в родині добрі. Зі своїм біологічним батьком ОСОБА_2 не спілкується, майже його не пам`ятає, навіть не впізнала його в суді під час розгляду справи. Він їй не телефонує, не цікавиться її життям, спілкується лише з бабусею ОСОБА_20 . В останнє спілкувалась з батьком на день її народження у листопаді 2025 року, у подальшому ОСОБА_2 до неї не приїжджав, не телефонував, чому біологічний батько з нею не спілкується вона не знає. Матеріальної допомоги їй не надає, аліменти не сплачує. 
Суд зазначає, що на думку психолога, яка була присутня під час опитування неповнолітніх, останні відверто відповідали на запитання суду, розуміють предмет розгляду справи, діти надавали пояснення без будь-якого примусу за своїми відчуттями.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Тобто, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою, та за умови, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що при вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21, 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23, від 20 березня 2024 року у справі № 405/5236/20).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.
Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.
У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та, залежно від обставин відповідної справи, вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька/матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.
Так, встановлені судами обставини не підтверджують, що відповідач не відповідав вимогам, необхідним для виховання дітей, або що він коли-небудь заподіював їм шкоду, або що він становив загрозу для здоров`я та розвитку дітей, або що спілкування з батьком могло порушити відповідні права дітей. Діти дійсно встановили міцні зв`язки зі своєю матір`ю та її співмешканцем, які дбають про них та займаються їх вихованням та матеріальним утриманням. Однак у цих відносинах не було нічого, що могло б виправдати позбавлення відповідача можливості відновити належний зв`язок зі своїми дітьми. Втім цього недостатньо, щоб виправдати позбавлення батька будь-якого спілкування з дітьми і можливості такого спілкування в майбутньому. Таким чином, позбавлення батька всіх батьківських прав не відповідає критерію пропорційності.
Матеріали справи і встановлені судами обставини не підтверджують, що до відповідачки вживались попереджувальні заходи з метою зміни поведінки по відношенню до дітей.
Що стосується зазначених даних, щодо вживання алкогольних напоїв відповідачем ОСОБА_2 , то в матеріалах справи відсутні належні докази, що відповідач перебуває на обліку у лікаря з приводу зловживання спиртними напоями, чи докази притягнення останньої до адміністративної чи іншої відповідальності за вище наведене чи невиконання батьківських обовязків.
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку з неналежним поводженням щодо доньок, вчиняв насильство щодо останніх, свідомо нехтувала своїми батьківськими обов`язками.
Крім того, сам по собі факт заборгованості зі сплати аліментів не може бути підставою для позбавлення особи батьківських прав, оскільки не є підтвердженням ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини, свідомого нехтування батьком своїми обов`язками.
Також суд зазначає, що думка дитини не є для суду абсолютною і не позбавляє суд можливості ухвалити рішення всупереч такій думці, при цьому по даній справі опитані в судовому засіданні неповнолітні діти не висловив категоричного рішення, щодо бажання позбавлення батьківських прав відповідача, вказали на відсутність спілкування з батьком та підтримання родинних зав`язків між ними. 
На думку суду, надання батькові можливості відновити контакт зі своїми дітьми, з урахуванням встановлених обставин, не позначиться негативно на їх благополуччі, надання такої можливості сприятиме відновленню контактів між ними і відповідатиме найкращим інтересам дітей.
За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує, виявляє бажання зберегти родинні зв`язки з доньками, бажанням спілкуватись з ними та підтримувати їх, у тому числі матеріально, суд дійшов висновку про недостатність правових підстав для позбавлення його батьківських прав, враховуючи зокрема, що таке позбавлення не забезпечуватиме насамперед інтересів самих дітей.
Як було встановлено судом відсутність спілкування між відповідачем та його доньками, обумовлена відсутністю у ОСОБА_2 , яка батька, можливості через його фізичний стан матеріально забезпечувати своїх дітей, що сприймається останнім як нездатність виховувати своїх дітей, також судом встановлена наявність випадків конфліктів між відповідачем та співмешканцем позивачки, які також вплинули на відсутність достатнього спілкування мж ОСОБА_2 та його доньками.
Крім того судом враховано, що на даний час відповідачу встановлена група інвалідності, при цьому, як зазначив в суді ОСОБА_2 він здійснює заходи щодо працевлаштування з урахуванням своїх фізичних обмежень, щоб мати можливість сплачувати аліменти на дітей.
Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно із ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Проте достатніх фактичних обставин, які б свідчили про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей, орган опіки і піклування не встановив та не посилався на них у своєму висновку.
Із висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини та позитивно впливатиме на її подальше життя.
Враховуючи викладене, суд вважає, що висновок наданий органом опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим, адже не містить обставин та аргументів, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав та мети його застосування, яка б відповідала найкращим інтересам дітей.
Оскільки висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дитини, а у справі наданий висновок таких даних не містить, а тому суд не бере його до уваги.
За встановлених обставин неврахування висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відповідає сталій практиці Верховного Суду з цього питання, оскільки це є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.
Таким чином, в даній конкретній ситуації, співставляючи інтереси окремої особи, в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дітей ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дітей, не створює додаткових умов щодо їх безпечного виховання, захисту їх здоров`я, не сприяє захисту їх прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дітей і батько для належного спілкування і розвитку дітей, особливо в тій ситуації, коли батько виявила таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дітей, навіть матеріального характеру.
Суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу за доведеності винної поведінки одного із батьків, яка суперечить інтересам дитини, і неможливості змінити цю поведінку. Достатні підстави для позбавлення батьківських прав матеріали справи не містять.
Крім того, наполягаючи на позбавленні відповідача батьківських прав, позивач не указав, у чому ж полягає доцільність, необхідність та користь такого рішення саме для дітей, як позбавлення батьківських відповідача.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.
За таких обставин, з урахуванням інтересів дітей і того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, встановивши, що відсутні підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 164 СК, суд робить висновок про відмову в задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських справ.
З урахуванням взаємовідносин батька із дітьми, особливостей їх спілкування, бажання відповідача встановити контакт із дітьми, керуючись якнайкращими інтересами дітей, суд вважає за необхідне попередити відповідача ОСОБА_2 про необхідність вжиття заходів для налагодження контакту між ним та дітьми, а позивачку про необхідність сприяння налагодженню контакту батька з дітьми, та покласти на Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Синельниківської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 . 
Також суд наголошує, що залишення поза увагою необхідності змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків може бути достатньою підставою для позбавлення батьківських прав. У разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду саме другий з батьків дітей має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своїх неповнолітніх доньок, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення судового збору з відповідачів відсутні.
Керуючись ч. 3, 4 ст. 60 ЦК України, ст. 19, 164, 166, 171, 243-244 Сімейного Кодексу України, ст. 3 «Конвенції ООН про права дитини», ст. 76-81, 141, 264-265, 354-355, 430 ЦПК України, суд, 
ВИРІШИВ:
в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Наконечна Тетяна Миколаївна, до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Синельниківської міської ради про позбавлення батьківських прав, відмовити.
Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Покласти на Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Синельниківської міської ради контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст складено та підписано 20 липня 2026 року.

 Суддя	  С. А. Форощук