РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

01 вересня 2026 року | м. Рівне | №460/9755/26
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛАНКЕТА" до Рівненської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю "БЛАНКЕТА" (далі - позивач) звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Рівненської митниці (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів №UA204040/2025/000005/2 від 12.12.2025; 2) стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу, витрати на послуги перекладача та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при митному оформленні товару ним подано митному органу всі документи, які підтверджували заявлену митну вартість товару за основним методом - за ціною договору і містили необхідні відомості щодо ціни товару та числових значень складових його митної вартості та у своїй сукупності дозволяли перевірити правильність її визначення. На переконання позивача, наведені митним органом у спірному рішенні зауваження не свідчать про неповноту чи недостовірність відомостей щодо митної вартості товару, а застосування резервного методу здійснено без належного обґрунтування. Просить позов задовольнити повністю.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позову заперечив. Вказав, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, містили неточності та не підтверджували у повному обсязі числові значення складових митної вартості, а витребувані митницею додаткові документи декларантом у повному обсязі не надано. На думку відповідача, це унеможливило визначення митної вартості товару за основним методом та зумовило необхідність її визначення за резервним методом.
Ухвалою суду від 08.06.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідачем 18.06.2026 подано до суду клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 19.06.2026 відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні.
Розглянувши заяви по суті, з`ясувавши обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд встановив наступне. 
02.04.2025 між DALIAN KAIFULONG FOODS CO., LTD, як продавцем, та ТОВ «БЛАНКЕТА», як покупцем, укладено контракт № BQ/DKF001.
На виконання умов вказаного контракту продавцем оформлено інвойс від 01.07.2025 № KFL2025IE04 на поставку маринованих опеньків Nameko торговельної марки DREAM VALLEY у кількості 2070 упаковок, чистою вагою 12420 кг, загальною вартістю 9315 доларів США, на умовах поставки FOB DALIAN, CHINA. Відповідні відомості про найменування товару, його кількість, вагу та реквізити поставки узгоджуються з даними пакувального листа та інших товаросупровідних документів.
У рахунку-проформі № KFLEU-2502, оформленому за цим же контрактом та щодо цієї ж партії товару загальною вартістю 9315 доларів США, зазначено, що 100 відсотків вартості товару мають бути сплачені покупцем до прибуття товару в порт призначення.
05.09.2025 позивачем здійснено банківський платіж на користь DALIAN KAIFULONG FOODS CO., LTD у сумі 9315 доларів США. Із банківського SWIFT-повідомлення можливо ідентифікувати продавця і покупця, суму платежу, контракт № BQ/DKF001 та рахунок, за яким здійснювалася оплата.
Для організації перевезення придбаного товару 13.03.2025 між ТОВ «МАЙ ШИПІНГ», як експедитором, та ТОВ «БЛАНКЕТА», як клієнтом, укладено договір транспортного експедирування № 1092025, за умовами якого експедитор зобов`язався за плату та за рахунок клієнта здійснити або організувати надання транспортно-експедиторських послуг, пов`язаних з організацією та забезпеченням перевезення вантажів клієнта.
Відповідно до пункту 1.3 цього договору експедирування вантажу здійснюється на підставі заявки на виконання транспортно-експедиторських послуг. Разом із тим пунктом 3.6 договору прямо передбачено, що у випадку відсутності письмової заявки клієнта довіреність або електронні повідомлення чи листи клієнта є належним доказом доручення клієнта експедитору приступати до надання послуг за договором.
17.10.2025 ТОВ «МАЙ ШИПІНГ» виставило ТОВ «БЛАНКЕТА» рахунок № 211 на загальну суму 162307,69 грн. Згідно з цим рахунком вартість витрат, пов`язаних з морським перевезенням за маршрутом порт Далянь, Китай - порт Гданськ, Польща, становила 79345,33грн; витрат, пов`язаних з навантажувально-розвантажувальними роботами на території України, - 11920,89грн; витрат, пов`язаних з наданням допоміжних послуг у транспортній діяльності за межами території України, - 2482,53грн; послуг залізничного перевезення за маршрутом Гданськ, Польща - станція Ізов, Україна, - 53994,68грн; залізничного перевезення за маршрутом станція Ізов - Клевань - 9528,47 грн; транспортно-експедиційних послуг у межах митної території України - 3782,73грн.
26.11.2025 позивач сплатив ТОВ «МАЙ ШИПІНГ» за рахунком № 211 кошти у сумі 162307,69грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 391.
12.12.2025 декларантом ДП «ЕКСІМП-РІВНЕ» в інтересах ТОВ «БЛАНКЕТА» подано до Рівненської митниці митну декларацію № 25UA204040004922U2, за якою до митного оформлення заявлено товар - консервовані гриби мариновані з доданням оцту чи оцтової кислоти в скляних банках, опеньки мариновані делікатесні відбірні Nameko, торговельної марки DREAM VALLEY, чистою вагою 12420 кг. Умови поставки - FOB DALIAN, Китай. Фактурна вартість товару становила 9315 доларів США. Митну вартість товару декларантом визначено за основним методом - за ціною договору.
До митного оформлення декларантом, серед іншого, подано контракт № BQ/DKF001, інвойс № KFL2025IE04, пакувальний лист, морські транспортні документи, міжнародну залізничну накладну № 05504, договір транспортного експедирування № 1092025, рахунок № 211, банківський документ щодо оплати товару, експортну декларацію країни відправлення та інші документи, зазначені у графі 44 митної декларації.
Під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості митницею декларанту запропоновано додатково надати висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, виписку з бухгалтерської документації продавця, заявку до договору про надання транспортно-експедиційних послуг № 1092025, банківські платіжні документи щодо оплати транспортно-експедиційних послуг та транспортні документи по всьому маршруту переміщення вантажу.
Декларантом додатково надано платіжну інструкцію № 391 від 26.11.2025 та повідомлено митний орган про відсутність інших документів.
12.12.2025 Рівненська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів № UA204040/2025/000005/2.
Підставами для невизнання заявленої митної вартості відповідач зазначив ненадання усіх витребуваних документів та наявність неточностей у поданих документах. Зокрема, митний орган вказав на те, що у рахунку № 211 зазначено залізничне перевезення за маршрутом Гданськ - Ізов, тоді як за міжнародною залізничною накладною вантаж слідував зі станції Щебжешин, при цьому окремі транспортні документи на ділянку Гданськ - Щебжешин не надано; не подано заявки до договору транспортного експедирування; між датою прибуття вантажу до Гданська та датою його перевантаження на залізничний транспорт існував певний часовий проміжок; оплата товару здійснена 05.09.2025, тоді як інвойс передбачав 100-відсоткову передплату; у копії експортної декларації країни відправлення відсутні реквізити інвойсу та відмітки митної адміністрації країни відправлення.
Митна вартість товару була визначена митницею за резервним методом на рівні 2,24 долара США за один кілограм на підставі інформації щодо митної вартості товару, оформленого за митною декларацією від 14.11.2025 № UA204130/2025/20026. Відкоригована митна вартість становила 27820,80 доларів США, або 1176043,6397 грн.
Не погоджуючись із таким рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
За приписами частин першої та другої статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу, а митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, - відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Частиною другою статті 53 Митного кодексу України визначено перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів. До таких документів належать, зокрема, зовнішньоекономічний договір, рахунок-фактура, банківські платіжні документи, якщо рахунок сплачено, транспортні документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені до вартості товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України право митного органу вимагати додаткові документи виникає у разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, ознаки підробки або не містять усіх відомостей, які підтверджують числові значення складових митної вартості чи ціну, фактично сплачену або таку, що підлягає сплаті.
Отже, не будь-яка формальна невідповідність у документах є достатньою підставою для витребування додаткових документів і подальшого коригування митної вартості. Розбіжність повинна мати безпосередній вплив на можливість перевірити заявлену митну вартість або її окремі числові складові.
Аналогічний підхід послідовно застосовується Верховним Судом. Зокрема, у постанові від 08.08.2025 у справі № 460/164/24 Верховний Суд зазначив, що наявність обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою передумовою витребування додаткових документів; митний орган повинен зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви, причини неможливості перевірити їх на підставі вже поданих документів та документи, які здатні усунути такі сумніви. Неподання всіх витребуваних документів саме по собі не тягне безумовного коригування митної вартості, якщо надані документи у своїй сукупності є достатніми для перевірки заявлених показників.
Верховний Суд у постанові від 15.10.2024 у справі № 520/6058/24 також виходив з того, що митним органом можуть витребовуватися саме ті документи, які необхідні для перевірки конкретного сумніву, а не формально весь перелік додаткових документів, передбачений статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання певного документа може бути підставою для відмови у застосуванні першого методу лише тоді, коли без нього подані документи об`єктивно не дозволяють перевірити відповідну складову митної вартості.
Статтею 57 Митного кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які імпортуються, є метод за ціною договору. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Згідно з частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України, є ціна, фактично сплачена або така, що підлягає сплаті за товари, скоригована, у разі необхідності, з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Оцінюючи встановлені відповідачем обставини, суд зазначає наступне.
Щодо транспортних витрат та невідповідності маршруту, зазначеного у рахунку № 211, даним міжнародної залізничної накладної, суд встановив, що рахунком № 211 експедитором визначено вартість залізничного перевезення за маршрутом Гданськ, Польща - станція Ізов, Україна, у сумі 53994,68 грн. Водночас з міжнародної залізничної накладної вбачається, що портом відправлення є Гданськ, Польща, транзит здійснювався територією Польщі, а маршрут товару визначено як Гданськ, Польща - Клевань, Україна. Станція Щебжешин зазначена у транспортному документі як залізнична станція відправлення після перевантаження товару.
Тобто дані вказаних документів не свідчать про те, що товар не переміщувався з Гданська до Щебжешина або що така частина маршруту перебувала поза межами оплаченої позивачем транспортно-експедиційної послуги.
При цьому вартість усіх транспортних витрат до місця ввезення товару на митну територію України можливо встановити арифметично та перевірити на підставі наданих документів.
Фактурна вартість товару 9315 доларів США за курсом 42,2721 грн за один долар США становила 393764,61 грн.
До митної вартості декларантом додано транспортні та пов`язані з транспортуванням витрати у сумі 151526,16 грн, які складаються з 79345,33 грн витрат на морське перевезення Далянь - Гданськ, 11920,89 грн навантажувально-розвантажувальних витрат, 2482,53 грн допоміжних транспортних послуг за межами України, 53994,68 грн залізничного перевезення Гданськ - Ізов та 3782,73 грн транспортно-експедиційних послуг.
У сукупності вказані величини становлять 545290,77 грн, тобто саме ту митну вартість, яка була заявлена декларантом у митній декларації. Витрати на перевезення товару після ввезення на митну територію України за маршрутом Ізов - Клевань у сумі 9528,47 грн до митної вартості не включалися, що відповідає положенням частини десятої статті 58 Митного кодексу України.
Крім того, до моменту подання митної декларації рахунок № 211 був повністю оплачений позивачем, а отже йшлося не про прогнозований чи орієнтовний розмір витрат, а про фактично визначену експедитором та сплачену клієнтом суму.
Таким чином, відповідач не зазначив конкретної транспортної витрати, яка фактично виникла до місця ввезення товару на митну територію України, однак не була задекларована позивачем.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що Митний кодекс України не встановлює вичерпного переліку документів, якими можуть підтверджуватися витрати на транспортування. Визначальним є те, чи дають подані документи можливість встановити розмір таких витрат та ідентифікувати їх із конкретною поставкою. Зокрема, такий висновок викладений у постанові від 22.08.2019 у справі № 810/2784/18, а у постанові від 05.12.2024 у справі № 380/19286/23 Верховний Суд додатково звернув увагу, що передбачений Правилами заповнення декларації митної вартості перелік документів є невичерпним, на що вказує формулювання «можуть належати».
У постанові від 08.08.2025 у справі № 460/164/24 Верховний Суд також погодився з можливістю підтвердження витрат на транспортування документом, який містив їх конкретне числове значення, та наголосив на необхідності оцінки всіх поданих документів у сукупності.
За таких обставин наведені відповідачем зауваження щодо транспортного маршруту не спростовують числового значення транспортних витрат, фактично включених декларантом до митної вартості.
Щодо ненадання заявки до договору транспортного експедирування № 1092025 суд зазначає, що сама по собі така обставина також не свідчить про не підтвердження митної вартості.
По-перше, умови самого договору не визначають письмову заявку єдино можливою формою доручення експедитору, оскільки пунктом 3.6 договору допускається здійснення такого доручення також шляхом довіреності або електронних повідомлень чи листів клієнта. По-друге, предметом перевірки при визначенні митної вартості є не формальне виконання сторонами транспортно-експедиційного договору, а достовірність та документальна підтвердженість конкретної складової митної вартості.
У цьому випадку факт надання експедитором послуг, їх зв`язок із конкретним товаром, контейнером та морським перевезенням, маршрут перевезення і, головне, фактична вартість таких послуг підтверджуються сукупністю договору транспортного експедирування, морських та залізничних транспортних документів, рахунку № 211 та платіжної інструкції № 391.
Тому ненадання заявки не позбавляло митний орган можливості перевірити числове значення транспортної складової митної вартості.
Щодо посилання митниці на те, що судно прибуло до Гданська 13.09.2025, тоді як перевантаження товару на залізничний транспорт відбулося 01.10.2025, суд зазначає, що сам по собі проміжок часу між двома транспортними операціями не доводить факту понесення позивачем додаткових витрат.
У спірному рішенні не зазначено, які саме додаткові послуги були надані позивачу протягом відповідного періоду, якою особою, у якому розмірі, на підставі яких документів митний орган встановив їх існування та з яких причин дійшов висновку, що вони не були враховані декларантом.
Натомість рахунок № 211 містить окрему позицію щодо допоміжних послуг у транспортній діяльності за межами території України, вартість яких включено до митної вартості товару.
Тому посилання відповідача лише на «ризик» можливого не включення інших витрат ґрунтується на припущенні.
Частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України вимагає від суб`єкта владних повноважень, серед іншого, обґрунтованості його рішення, тобто його прийняття з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Припущення щодо можливого існування певної складової митної вартості без встановлення самого факту її виникнення та числового значення цій вимозі не відповідає.
Щодо здійснення оплати товару 05.09.2025, тоді як інвойс містив умову про 100 % передплату, суд зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що інвойсом визначено ціну товару у сумі 9315 доларів США, а банківський документ підтверджує фактичне перерахування продавцю саме 9315 доларів США. Платіж містить реквізити, які дозволяють співвіднести його з конкретним зовнішньоекономічним контрактом та поставкою.
Отже, відмінність між погодженим строком платежу та датою фактичного перерахування коштів не спричинила зміни ціни товару.
До того ж рахунок-проформа щодо цієї партії передбачав здійснення 100 % оплати до прибуття товару у порт призначення, а платіж здійснено 05.09.2025, тобто до визначеної самим відповідачем дати прибуття вантажу до Гданська - 13.09.2025.
Верховний Суд у постанові від 02.03.2021 у справі № 380/842/20 сформував правову позицію, за якою у процедурах контролю за митною вартістю предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості, тоді як умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та самі по собі не можуть бути підставою для відмови у визнанні заявленої митної вартості.
Отже, встановлена відповідачем обставина щодо часу проведення розрахунку між продавцем і покупцем не свідчить про недостовірність задекларованої ціни товару.
Щодо відсутності у копії експортної декларації країни відправлення реквізитів інвойсу та відміток митної адміністрації суд зазначає, що копія митної декларації країни відправлення не належить до основного переліку документів, які відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України обов`язково подаються декларантом разом із митною декларацією.
Такий документ належить до додаткових документів, визначених частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, і його значення для перевірки митної вартості залежить від наявності обґрунтованих сумнівів щодо відомостей, які містяться в основних документах.
Верховний Суд у постанові від 09.11.2022 у справі № 815/2162/17 визнав необґрунтованими аналогічні доводи митного органу щодо відсутності у митній декларації країни відправлення реквізитів зовнішньоекономічного контракту та інвойсу. Верховний Суд виходив з того, що декларація країни відправлення не входить до основного переліку документів, а визначальне значення мають відомості про кількість, вагу та загальну суму поставленого товару, якщо вони узгоджуються з митними деклараціями та інвойсами.
У даному спорі, що розглядається судом, відповідач не встановив розбіжностей між контрактом, інвойсом, пакувальним листом, банківським документом та митною декларацією щодо найменування товару, його кількості, чистої ваги та фактурної вартості. Тому відсутність у додатковому документі реквізитів інвойсу чи певних відміток не спростовує відомості щодо ціни товару, які підтверджуються сукупністю основних документів.
Суд також не вбачає підстав вважати правомірним визначення відповідачем митної вартості за резервним методом.
Відповідно до частин першої та другої статті 64 Митного кодексу України резервний метод застосовується лише у разі неможливості визначення митної вартості шляхом послідовного використання методів, визначених статтями 58-63 цього Кодексу, а визначена таким способом митна вартість повинна ґрунтуватися на раніше визнаних митними органами митних вартостях.
Разом із тим сам факт наявності в інформаційних базах митниці відомостей про більш високий рівень митної вартості іншого товару не є самостійною підставою для відмови у застосуванні основного методу.
Відповідно до пунктів 2 та 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування митної вартості повинно містити наявну у митного органу інформацію, яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості, а також обґрунтування числового значення скоригованої митної вартості та фактів, які вплинули на таке коригування.
У спірному рішенні відповідач зазначив лише номер та дату митної декларації, використаної як джерело цінової інформації, та рівень митної вартості 2,24 долара США за один кілограм.
При цьому зі змісту відзиву вбачається, що за використаною митницею митною декларацією оформлювався товар «грузді мариновані», тоді як предметом спірної поставки є мариновані опеньки Nameko торговельної марки DREAM VALLEY.
Оскаржуване рішення не містить характеристик товару, митна вартість якого використана як порівняльна, відомостей про його виробника, торговельну марку, вид упаковки, обсяг партії, фактурну вартість, умови поставки, маршрут транспортування, комерційний рівень операції та інших даних, які дали б можливість перевірити висновок митного органу про співставність відповідних поставок. Також у рішенні відсутні пояснення щодо проведення або не проведення коригування на обсяг партії, умови поставки та інші комерційні фактори.
У постанові від 15.10.2024 у справі № 520/6058/24 Верховний Суд вказав, що рішення про коригування митної вартості, прийняте із застосуванням другорядного методу, повинно містити не лише посилання на номер та дату митної декларації, взятої за основу, а й інформацію, яка дозволяє зіставити відповідні товари та умови їх поставки, а також пояснення щодо проведених коригувань на обсяг партії, умови поставки та комерційні умови.
Таким чином, зазначення лише того, що використаний митницею товар є «аналогічним за фізичними характеристиками, якістю та країною виробництва», без наведення самих характеристик і порівняльного аналізу товарів, не є достатнім обґрунтуванням числового значення скоригованої митної вартості.
У сукупності, досліджені судом докази підтверджують, що документи, подані декларантом до митного оформлення, дозволяли встановити та перевірити ціну товару, фактичну суму платежу продавцю, кількість і вагу товару, умови поставки, маршрут його транспортування та числове значення транспортних витрат, що підлягали включенню до митної вартості.
Наведені ж відповідачем розбіжності або не стосуються числових значень митної вартості, або не перешкоджали їх перевірці на підставі сукупності поданих документів, тоді як припущення щодо можливого існування неврахованих витрат не підтверджені належними доказами.
Отже, відповідачем не доведено наявності визначених Митним кодексом України підстав для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості товару та переходу до резервного методу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах щодо протиправності рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.
Відповідачем такого обов`язку у цій справі не виконано, а тому рішення про коригування митної вартості товарів від 12.12.2025 № UA204040/2025/000005/2 є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 3 частини третьої цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням перекладачів.
Частинами п`ятою та шостою статті 137 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розмір витрат на залучення перекладача визначається судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів, а розмір таких витрат повинен бути співмірним зі складністю та обсягом відповідних послуг.
Позивачем на підтвердження витрат на переклад надано рахунок № 37 від 24.04.2026 на загальну суму 1600 грн, відповідно до якого здійснено переклад SWIFT-документа та інвойсу, а також платіжну інструкцію від 29.04.2026 № 1065 про сплату вказаної суми.
Документи, переклад яких здійснено позивачем, безпосередньо стосуються предмета спору, оскільки саме час та умови оплати товару були однією з підстав прийняття відповідачем спірного рішення. Тому витрати на їх переклад пов`язані з розглядом цієї справи, фактично понесені та документально підтверджені.
Посилання відповідача на те, що перекладач не був залучений судом на підставі відповідної ухвали, суд відхиляє.
Так, у постанові від 31.03.2020 у справі № 160/7049/19 Верховний Суд погодився зі стягненням на користь сторони витрат на переклад товаросупровідних документів, який був замовлений стороною для доведення своєї позиції у суді. Верховний Суд зазначив, що визначальними обставинами для відшкодування таких витрат є їх фактичне та документальне підтвердження, зв`язок із розглядом конкретної справи та співмірність вартості наданих послуг.
З огляду на характер та обсяг перекладених документів, їх безпосереднє значення для вирішення спору, а також документальне підтвердження оплати, суд вважає витрати позивача на переклад у сумі 1600 грн обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Також відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, усі судові витрати, які підлягають відшкодуванню відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, який виступав відповідачем у справі.
Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню, сплачений позивачем судовий збір у сумі 3328 грн підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці.
Окрім цього, у позовній заяві позивачем також заявлено про понесення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5500 грн.
Разом із тим, станом на час ухвалення цього рішення матеріали справи не містять доказів, на підставі яких відповідно до статей 134 та 139 Кодексу адміністративного судочинства України можливо встановити склад, обсяг та розмір витрат на професійну правничу допомогу, зокрема доказів їх фактичної сплати або виникнення у позивача обов`язку сплатити відповідну суму.
За таких обставин питання про розподіл витрат позивача на професійну правничу допомогу у цьому рішенні наразі не вирішується. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В :
Позовну заяву задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів від 12.12.2025 № UA204040/2025/000005/2.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛАНКЕТА» за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці судовий збір у розмірі 3328,00 грн.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БЛАНКЕТА» за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці судові витрати, пов`язані із залученням перекладача, у розмірі 1600,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Повний текст рішення складений 01 вересня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "БЛАНКЕТА" (вул. Іоанна Павла II, 13, м. Київ, 01042, ЄДРПОУ/РНОКПП 45073943) 
Відповідач - Рівненська митниця (вул. Соборна, буд. 104, м. Рівне, Рівненська обл., 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 43958370) 

Суддя       Т.О. Комшелюк