154/621/26 
2-о/154/32/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2026 року Володимирський міський суд Волинської області у складі:
головуючого - судді Лутая А.М.,
за участю: секретаря судового засідання – Бойко К.В.,
заявника — ОСОБА_1 ,
представника заявника - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа:  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ

У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду у порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту її перебування на утриманні свого рідного дядька ОСОБА_3 .
Заяву обґрунтувала тим, що її рідний дядько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (рідний брат батька заявниці), був призваний на військову службу. Надісланим їй сповіщенням сім`ї від 26.09.2025 № 4284 повідомлено, що сержант ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув під час бою з противником в районі населеного пункту Степногірськ Васильківського району Запорізької області. 
Вказує, що батьки ОСОБА_3 та брат (батько заявниці) померли. Єдиним близьким родичем загиблого є заявниця. За життя ОСОБА_3 одружений не був, дітей у нього не було також. Після смерті батька заявниці вона перебувала на утриманні свого дядька — ОСОБА_3 , будучи його єдиним близьким родичем. У зв`язку з цим заявниця звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Проте, їй було надано відмову у виплаті, мотивовану тим, що до заяви не було додано документів, які б підтверджували факт її перебування на утриманні ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду про встановлення вказаного факту.
Також зазначила, що з самого дитинства у неї з дядьком склалися дружні і довірливі відносини. Дядько завжди цікавився її життям, приймав участь в її вихованні. Потягом останніх років, а саме починаючи з початку року 24-го, у неї склалися складі життєві обставини. Зокрема, вона сама переживала проблеми зі здоров`ям, не могла влаштуватися на роботу. Мати перебувала на території Республіки Польща, захворіла онкологічним захворюванням, була потрібна операція, яка була зроблена у 2025 році, тому дядько почав допомагати їй матеріально. Дядько фактично взяв її під опіку та повністю закривав всі її витрати, зокрема побутові. У зв`язку зі станом здоров`я вона не могла працювати, і тому дядько, перебуваючи в лавах Збройних Сил України, маючи непогану заробітну плату, мав можливість забезпечувати її. З 2023 року в Республіці Польща заявниця проходила лікування у психіатричній лікарні та була визнана непрацездатною. Після лікування вона переїхала в Україну і тривав тривалий період її адаптації. Повноцінно працювати і забезпечувати себе вона не могла, тому їй довелося попросити матеріальну допомогу в дядька. Ускладнювало ситуацію те, що мати була онкохвора, і тому частина її коштів йшла на лікування.
Зважаючи на викладені обставини заявниця просить встановити факт перебування її на утриманні рідного дядька ОСОБА_3 до дня його загибелі, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Ухвалою суду від 18.02.2026 на підставі вказаної заяви було відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи по суті в порядку окремого провадження.
Ухвалою суду від 05.05.2026 замінено заінтересовану особу ІНФОРМАЦІЯ_5 на ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Заявниця ОСОБА_1 та її представник Давидов О.В. в судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити, з підстав наведених у заяві.
Представник заінтересованої особи ІНФОРМАЦІЯ_7 в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Заяв та клопотань від представника не надходило.
Дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є рідню племінницею  ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження заявниці, її батька та дядька серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 .
З наданої суду копії сповіщення сім`ї від 26.09.2025 № 4284 встановлено, що сержант ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув під час бою з противником в районі населеного пункту Степногірськ Запорізької області. Це сповіщення є підставою для подання документів для призначення пенсії (допомоги) і надання пільг у встановленому законодавством порядку.
01.10.2025 видано свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_4 , актовий запис №338.
Згідно копії довідки виданої ОСОБА_1 №4355 від 28.11.2025 року ТВО командира в/ч НОМЕР_5 ОСОБА_3 дійсно брав безпосередню участь у заходах, необхідних для здійснення оборони України у зв`язку з військовою агресією РФ проти України та перебував у Запорізькій області.
З наданої суду копії довідки ТВО командира в/ч НОМЕР_5 про відсутність розпорядження №4035 від 30.10.2025 встановлено, що ОСОБА_3 особисте розпорядження не складав, до командира в/ч НОМЕР_5 щодо засвідчення справжності підпису на особистому розпорядженні не звертався, для зберігання в особовій справі особисте розпорядження не передавав.
У витягу з доповіді №2190 про факт визнання загиблими військовослужбовців мотопіхотного батальйону в/ч НОМЕР_5 , які рахувались безвістно зниклими солдата ОСОБА_3 , близькими родичами останнього зазначено племінницю ОСОБА_1 .
Згідно наданих суду копій свідоцтв про смерть серії НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 батьки загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , а також рідний брат загиблого - ОСОБА_6 , померли.
До дня смерті ОСОБА_3 фактично проживав один за адресою: АДРЕСА_1 , одружений не був, власних дітей не мав, що підтверджується Актом про фактичне проживання від 24.11.2025, Довідкою про склад сім`ї №3822 від 25.11.2025, копією рішення Володимир-Волинського міського суду від 12.01.2016 у справі №154/3789/15 та довідкою Володимирського відділу ДРАЦС у Володимирському районі Волинської області. 
Заявниця ОСОБА_1 , посилаючись на складні життєві обставини, у зв`язку з проблемами зі здоров`ям, важким захворюванням матері, необхідністю проведення їй операції та постійного догляду, через що вона не могла влаштуватися на роботу, стверджувала, що матеріальна допомога її дядька ОСОБА_3 носила регулярний та суттєвий характер і фактично забезпечувала значну частину її щомісячних витрат. Розмір її заробітної плати в 2025 році був недостатнім для самостійного забезпечення основних життєвих потреб, зокрема витрат на проживання, оплату житлово-комунальних послуг та придбання лікарських засобів. У зв`язку з цим матеріальна допомога з боку ОСОБА_3 була для неї необхідною та мала істотне значення для її існування. 
На підтвердження вказаних обставин заявницею надані суду: 
1) Інформаційна картка Центру психічного здоров`я та інформаційна картка стаціонарного лікування, згідно яких вона з 2023 року в Республіці Польща проходила лікування у психіатричній лікарні та була визнана непрацездатною;
2) Медичні документи щодо онкологічного захворювання матері заявниці — ОСОБА_7 ;
3) Довідку Форми ОК-7 Індивідуальні відомості про застраховану особу та довідку з місця роботи про розмір заробітної плати, згідно яких середньомісячний дохід ОСОБА_1 у 2025 році становив 11 133,00 грн без відрахування обов`язкових платежів;
4) Документи на підтвердження вартості комунальних послуг та вартості лікарських препаратів;
5) Документи, що підтверджують грошові перекази від ОСОБА_3 ;
6) Роздруківку електронного листування з ОСОБА_3 . 
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 (хрещена мати заявниці), ОСОБА_9 (сусідка та подруга заявниці), ОСОБА_10 (зять заявниці), ОСОБА_11 (побратим загиблого ОСОБА_3 ) пояснили, що ОСОБА_3 завжди добре ставився до ОСОБА_12 , вважав її за дочку, оскільки власних дітей не мав. ОСОБА_3 постійно опікувався племінницею, надавав їй гроші, купував речі, оплачував комунальні послуги, лікування матері ОСОБА_12 , оскільки батько заявниці помер, а її матір ніколи не працювала через стан здоров`я.
З витягу з протоколу №9 засідання комісії з питань щодо виплати матеріальної допомоги сім`ям загиблих військовослужбовців від 20.10.2025 встановлено, що заявниці ОСОБА_1 відмовлено в призначенні виплати матеріальної допомоги за рахунок коштів місцевого бюджету в розмірі 50 000,00 грн сім`ям загиблих військовослужбовців, які брали участь у відбитті військової агресії російської федерації проти України, оскільки вона не відноситься до членів сім`ї загиблого військовослужбовця і не перебувала на його утриманні.
Згідно листів ІНФОРМАЦІЯ_8 №5595 від 08.12.2025 та №5953 від 30.12.2025 №115 від 08.01.2026 заявниці ОСОБА_1 відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки вона не входить до кола членів сім`ї загиблого військовослужбовця. 
Крім того, згідно листа Головного управління ПФУ у Волинській області від 10.02.2026 заявниці ОСОБА_1 відмовлено у призначенні їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника за померлого ОСОБА_3 , оскільки вона не належить до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника. 
Застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого.
Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, визначений главами 1 і 6 розділу ІV ЦПК України.
Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України).
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною сьомою статті 19 ЦПК України передбачено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав та інтересів заявника (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 632/580/17).
Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом, тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.
Найбільш важливі з точки зору суспільного буття особи юридичні факти, які підлягають визнанню в судовому порядку, визначені у частині першій статті 315 ЦПК України. Зокрема, про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Щодо інших юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, то їх може бути встановлено в судовому порядку, за умов, передбачених частиною другою статті 315 ЦПК України – якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
– факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення;
– встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право;
– заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;
– чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 та від 11.09.2024 у справі № 201/5972/22.
Предметом розгляду в цій справі є встановлення факту перебування племінниці на утриманні свого рідного дядька, який загинув при виконанні обов`язків військової служби.
Встановлення цього факту має юридичне значення, оскільки слугує підставою для отримання племінницею одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця – дядька.
За змістом частини першої статті 16 Закону № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі, зокрема, загибелі (смерті), військовослужбовців - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно із цим Законом мають право на її отримання.
Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у редакціїї, чинній на час виникнення спірних правовідносин, установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ.
Відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-ХІІ у випадках, зазначених у підпунктах 1–3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають, зокрема інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". 
Відповідно до ч.1 ст.30 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Відповідно до ч.1 ст.31 вказаного Закону члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначений у Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975.
Положеннями пункту 8,9 Порядку № 975 регламентовано, що У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 9 цього Порядку, у рівних частках. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 4 цього Порядку, належать, зокрема інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”.
У пункті 20 Порядку № 975 визначено перелік документів, які подають особи, що мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю (смертю) військовослужбовця, зокрема, рішення суду, що підтверджує факт перебування заявника, який є членом сім`ї загиблого (померлого), на його утриманні, який визначається відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, або іншого документа, що є підставою для встановлення факту перебування на утриманні та призначення пенсії в разі втрати годувальника відповідно до зазначеного Закону . 
З огляду на викладене, слід враховувати, що:
– встановлення судом факту перебування фізичної особи на утриманні прямо передбачено у пункті 2 частини першої статті 315 ЦПК України;
– для отримання одноразової грошової допомоги згідно з Порядками № № 975 додаються рішення суду, що підтверджують факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого).
Отже, гарантією реалізації права на соціальний захист утриманців загиблих військовослужбовців є судовий порядок встановлення юридичного факту перебування фізичної особи на утриманні з метою отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця.
Члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування (положення статті 31 Закону № 2262-ХІІ).
Отримання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не може бути безумовною підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні.
На підтвердження (спростування) перебування фізичної особи на утриманні померлого закон вимагає надання відповідних доказів (наприклад, довідки про склад сім`ї, спільне проживання або утримання, медичні документи, виписки з банківських рахунків, довідки про доходи, чеки, квитанції, договори про оплату комунальних, навчальних, медичних послуг, показання свідків, фото/відеоматеріали, листування (особистого або ділового характеру), які зумовлюють дослідження судом обставин приватного життя утриманця та особи, яка надавала утримання.
Перебування на утриманні як триваючий юридичний факт може бути підставою для реалізації прав у сфері соціального забезпечення (виплата допомоги (стаття 16-1 Закону № 2011-ХІІ), призначення пенсії (стаття 30 Закону № 2262-ХІІ) тощо).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.
Частиною першою статті 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Метою встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення, є можливість скористатися правом, яке надане заявнику відповідно до чинного законодавства України.
Під час з`ясування юридичного значення факту перебування фізичної особи на утриманні померлого суд обмежений у вирішенні питання про те, наділений чи ні заявник тим суб`єктивним правом, що підтверджується юридичним фактом, який просить встановити заявник.
Іншими словами, встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні загиблого пов`язане з доведенням підстав для визнання (підтвердження) за заявником певного соціально-правового статусу.
Однак судове рішення, ухвалене загальним судом у порядку окремого провадження, про наявність чи відсутність цього юридичного факту набуває самодостатнього значення і не є вирішенням питання про те, чи має заявник певне суб`єктивне право.
Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22).
Оцінюючи обставини даної справи в сукупності, судом встановлено, що ОСОБА_3 систематично надавав матеріальну допомогу своїй племінниці ОСОБА_1 у вигляді грошових переказів, яка у зв`язку з проблемами зі здоров`ям, важким захворюванням матері, необхідністю проведення їй операції та постійного догляду, певний час не могла влаштуватися на роботу. Розмір її заробітної плати в 2025 році був недостатнім для самостійного забезпечення основних життєвих потреб, зокрема витрат на проживання, оплату житлово-комунальних послуг та придбання лікарських засобів. Тому, ОСОБА_1 , вважається такою, що перебувала на утриманні дядька ОСОБА_3 , оскільки вона одержувала від нього допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
Заявницею підтверджено належними, допустимими й достатніми доказами факт її перебування на утриманні загиблого дядька, у зв`язку з чим її заява про встановлення факту що має юридичне значення – підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 81, п.1 ч.1 ст.315, 319 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.
Встановити факт перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_9 , на утриманні рідного дядька ОСОБА_3 до дня його загибелі, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення суду складений 13.07.2026.

Головуючий: А.М. Лутай