Єдиний унікальний номер 205/4444/26
Номер провадження2/205/3772/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року м. Дніпро
Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Мовчана Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі - ТОВ «ФК «ЕЙС», позивач) через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Капітал» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії № 00-9731463, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти у розмірі 5 700 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути отримані кредитні кошти протягом 360 календарних днів з моменту їх отримання та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором.
Позивач також зазначив, що 17 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» було укладено Договір факторингу № 17122024-МК/Онлайн, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Капітал» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» набуло права грошової вимоги до боржників, визначених у Реєстрі боржників, що підтверджується Актом приймання-передачі Реєстру боржників за вказаним договором факторингу.
02 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 02/06/25-Е, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до боржників, визначених у Реєстрі боржників, що підтверджується Актом приймання-передачі Реєстру боржників за вказаним договором факторингу.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 02/06/25-Е від 02 червня 2025 року ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором кредитної лінії № 00-9731463 від 20 квітня 2024 року у загальному розмірі 20 849 грн 46 коп.
Позивач посилається на те, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань станом на 02 червня 2025 року утворилася заборгованість за Договором кредитної лінії № 00-9731463 від 20 квітня 2024 року у загальному розмірі 20 849 грн 46 коп., яку позивач визначає як таку, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 270 грн 00 коп. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 14 579 грн 46 коп.
У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором кредитної лінії № 00-9731463 від 20 квітня 2024 року станом на 02 червня 2025 року у загальному розмірі 20 849 грн 46 коп., а також судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп.
Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. 
Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 13 квітня 2026 року витребувано у АТ «Райффайзен Банк» (ЄДРПОУ 14305909, електронна адреса: info@raiffeisen.ua) інформацію щодо: 1) емітування на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) платіжної картки № НОМЕР_4; 2) факту зарахування у період з 20 квітня 2024 року по 25 квітня 2024 року на картковий рахунок, відкритий до вказаної платіжної картки, грошових коштів у розмірі 5 700 грн 00 коп.; 3) емітування на ім`я ОСОБА_1 інших платіжних карток; 4) належності номера телефону НОМЕР_3 відповідачу та використання його як фінансового номера телефону за вказаним картковим рахунком; 5) первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують зарахування грошових коштів у розмірі 5 700 грн 00 коп., та повного номера відповідного рахунку; 6) у разі неможливості надання первинних документів - інших документів, що підтверджують факт зарахування коштів; 7) повного номера рахунку, відкритого до платіжної картки № НОМЕР_4; 8) у разі відсутності номера телефону НОМЕР_3 в анкетних даних відповідача - номерів телефонів, зазначених у його анкетних даних за відповідною платіжною карткою; 9) у разі якщо картковий рахунок, відкритий до платіжної картки № НОМЕР_4, не належить ОСОБА_1 , - інформації щодо особи, якій належить цей рахунок.
На виконання зазначеної ухвали до суду надійшла відповідь АТ «Райффайзен Банк» разом із витребуваними документами та інформацією.
Інші процесуальні дії у справі, зокрема щодо забезпечення доказів, забезпечення позову, зупинення чи поновлення провадження, судом не здійснювалися.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву, інших письмових заяв чи клопотань до суду не подав.
Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, який не повідомив про причини неявки або зазначені ним причини визнані судом неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, повторно у судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив та відзиву на позовну заяву не подав, а представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Оскільки учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, надані докази та доводи сторін, суд вирішує спір по суті шляхом ухвалення заочного рішення.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 20 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Капітал» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії № 00-9731463 та Паспорт споживчого кредиту.
Відповідно до умов зазначеного договору відповідачу надано кредит у розмірі 5 700 грн 00 коп. строком на 360 календарних днів, тобто до 15 квітня 2025 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,47 % на день. При цьому умовами кредитування окремо передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 570 грн 00 коп.
Договір кредитної лінії підписано ОСОБА_1 електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатора 76434.
Матеріалами справи також підтверджено, що 20 квітня 2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Капітал» було ініційовано переказ кредитних коштів у розмірі 5 700 грн 00 коп. на платіжну картку № НОМЕР_4 , зазначену відповідачем під час оформлення кредиту, що підтверджується платіжною інструкцією № 41360-23237-38483 від 20 квітня 2024 року.
На виконання ухвали суду від 13 квітня 2026 року про витребування доказів АТ «Райффайзен Банк» надано лист № 81-15-9/7113-БТ від 13 квітня 2026 року та виписку по рахунку № НОМЕР_4 за період з 20 квітня 2024 року по 25 квітня 2024 року.
Із наданих банком документів убачається, що платіжна картка № НОМЕР_4 , рахунок IBAN НОМЕР_6 , емітована на ім`я ОСОБА_1 . Банком також підтверджено, що номер телефону НОМЕР_3 був фінансовим номером телефону за зазначеним картковим рахунком та містився в анкетних даних відповідача.
Крім того, АТ «Райффайзен Банк» підтверджено факт зарахування 20 квітня 2024 року на рахунок, відкритий до платіжної картки № НОМЕР_4 , грошових коштів у розмірі 5 700 грн 00 коп., що також підтверджується наданою банком випискою по рахунку.
Таким чином, судом встановлено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів саме у розмірі 5 700 грн 00 коп., а отже, первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за Договором кредитної лінії № 00-9731463 від 20 квітня 2024 року.
Матеріалами справи підтверджено, що 17 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» було укладено Договір факторингу № 17122024-МК/Онлайн, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Макс Капітал» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» набуло права грошової вимоги до боржників, визначених у Реєстрі боржників, що підтверджується Актом приймання-передачі Реєстру боржників.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 17122024-МК/Онлайн від 17 грудня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором кредитної лінії № 00-9731463 від 20 квітня 2024 року.
Матеріалами справи також підтверджено, що 02 червня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» було укладено Договір факторингу № 02/06/25-Е, відповідно до умов якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» належні йому права грошової вимоги до боржників, визначених у відповідному Реєстрі боржників.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 02/06/25-Е від 02 червня 2025 року ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором кредитної лінії № 00-9731463 від 20 квітня 2024 року. У зазначеному Витягу загальний розмір переданої позивачу грошової вимоги визначено у сумі 20 849 грн 46 коп.
Позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору станом на 02 червня 2025 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 20 849 грн 46 коп., яку позивач визначає як таку, що складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 270 грн 00 коп. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 14 579 грн 46 коп.
Оскільки позивач посилається на невиконання відповідачем у добровільному порядку взятих на себе договірних зобов`язань та непогашення кредитної заборгованості, між сторонами виник спір щодо належного виконання зобов`язань за кредитним договором, який підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом або за письмовою згодою сторін.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а зміст договору становлять погоджені сторонами умови.
Згідно з частиною другою статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18 та від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Особливості укладення договорів в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію укласти електронний договір.
Згідно із частинами третьою, шостою та восьмою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) та її прийняття (акцепту), а електронний договір, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Як встановлено судом, відповідач уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Капітал» Договір кредитної лінії № 00-9731463 від 20.04.2024 року, який був підписаний електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 76434.
Вказаний кредитний договір містить усі істотні умови, зокрема суму кредиту, строк кредитування, розмір процентної ставки, порядок повернення кредитних коштів та інші умови кредитування.
Матеріали справи також містять підписаний відповідачем Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо основних умов кредитування, загальної вартості кредиту для споживача та розміру платежів за договором.
Таким чином, позивачем доведено обставину ознайомлення відповідача з умовами кредитування та прийняття ним таких умов.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину, яка діє доти, доки така презумпція не буде спростована у встановленому законом порядку.
Оскільки доказів недійсності чи неукладеності зазначеного кредитного договору матеріали справи не містять, суд виходить із його правомірності та обов`язковості для сторін.
Крім того, на виконання ухвали суду від 13.04.2026 року про витребування доказів АТ «Райффайзен Банк» надало лист та виписку по рахунку відповідача, з яких вбачається, що платіжна картка № НОМЕР_4 емітована на ім`я ОСОБА_1 , номер телефону НОМЕР_3 знаходився в анкетних даних відповідача та був фінансовим номером телефону за вказаним рахунком.
Також наданими банком документами підтверджено факт зарахування 20.04.2024 року на картковий рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 5 700 грн 00 коп.
Отже, надана АТ «Райффайзен Банк» на виконання ухвали суду інформація підтверджує належність карткового рахунку відповідачу та фактичне отримання ним кредитних коштів.
Суд вважає, що позивачем доведено факт отримання відповідачем кредитних коштів саме у розмірі у розмірі 5 700 грн 00 коп, що підтверджується як документами первісного кредитора про ініціювання переказу грошових коштів, так і банківськими документами, наданими АТ «Райффайзен Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів.
У даному випадку виписка по рахунку відповідача має ознаки первинного бухгалтерського документа та є належним і допустимим доказом фактичного зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Згідно із статтями 1048, 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у порядку та строки, визначені договором.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором.
Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів.
Разом із тим позивачем заявлено до стягнення заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 270 грн 00 коп.
Однак із умов Договору кредитної лінії № 00-9731463 від 20.04.2024 року та Паспорта споживчого кредиту вбачається, що сума наданого відповідачу кредиту становить 5 700 грн 00 коп., тоді як комісія за надання кредиту у розмірі 570 грн 00 коп. визначена умовами кредитування окремо від суми кредиту.
Крім того, наданими АТ «Райффайзен Банк» документами підтверджено фактичне зарахування на рахунок відповідача саме 5 700 грн 00 коп. кредитних коштів.
Судом встановлено, що різниця між заявленою позивачем сумою заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 270 грн 00 коп. та фактично отриманою відповідачем сумою кредитних коштів у розмірі 5 700 грн 00 коп. становить 570 грн 00 коп. і відповідно до умов Договору кредитної лінії № 00-9731463 від 20.04.2024 року та Паспорта споживчого кредиту є комісією за надання кредиту, яка визначена окремо від суми кредиту.
Разом із тим позивачем самостійної позовної вимоги про стягнення з відповідача зазначеної комісії у розмірі 570 грн 00 коп. не заявлено, а вказану суму включено саме до складу заборгованості за тілом кредиту. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та обов`язок суду розглядати справу в межах заявлених позовних вимог, суд не має підстав самостійно змінювати правову природу заявленої до стягнення суми та вирішувати питання про стягнення комісії як окремої складової заборгованості.
У зв`язку з тим, що факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджено належними та допустимими доказами, вимога про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягає задоволенню у розмірі фактично отриманих відповідачем кредитних коштів саме в сумі 5 700 грн 00 коп.
У свою чергу вимога про стягнення заборгованості в розмірі 570 грн 00 коп., включених позивачем до складу тіла кредиту, слід відмовити.
Також частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Разом із цим за змістом статті 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц.
За умовами Договору кредитної лінії № 00-9731463 від 20.04.2024 року кредит було надано строком на 360 календарних днів, тобто до 15.04.2025 року.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що проценти у сумі 14 579 грн 46 коп. були нараховані в межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача процентів за користування кредитом у розмірі 14 579 грн 46 коп.
Щодо наявності у позивача права вимоги за спірним кредитним договором суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона передає грошові кошти в розпорядження другої сторони за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до боржника.
Матеріали справи містять Договір факторингу № 17122024-МК/Онлайн від 17.12.2024 року, Договір факторингу № 02/06/25-Е від 02.06.2025 року, Акти приймання-передачі Реєстру боржників та Витяги з Реєстру боржників, відповідно до яких право вимоги до ОСОБА_1 перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС».
Суд вважає, що наявність підписаних Актів приймання-передачі Реєстру боржників та Витягів з Реєстру боржників свідчить про належний перехід права грошової вимоги від первісного кредитора до позивача.
Таким чином, оскільки факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, перехід права вимоги до позивача та наявність непогашеної заборгованості підтверджуються належними та допустимими доказами, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 700 грн 00 коп. та процентів за користування кредитом у розмірі 14 579 грн 46 коп., а всього - 20 279 грн 46 коп.
У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 570 грн 00 коп., які позивач включив до складу заборгованості за тілом кредиту, слід відмовити.
Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, у зв`язку з чим суд при заочному розгляді справи вирішує спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Положеннями статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. При визначенні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу наведених норм вбачається, що документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу можуть бути покладені на іншу сторону лише за умови оцінки судом їх фактичності, необхідності та співмірності. При визначенні суми, що підлягає компенсації, суд враховує складність справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, витрачений час, ціну позову та значення справи для сторін.
Матеріалами справи підтверджено, що 20 серпня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» та Адвокатським бюро «Соломко та партнери» укладено Договір про надання правничої допомоги № 020/08/25-01.
Згідно з пунктами 3.1, 3.2 зазначеного Договору винагорода Адвокатського бюро за надання правничої допомоги сплачується у формі гонорару, при визначенні розміру якого враховуються обсяг і час роботи, необхідний для належного виконання доручення, ступінь складності правових питань, важливість доручення для клієнта та інші обставини.
Відповідно до пункту 3.3 Договору гонорар складається із суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами у Додатку № 1 до Договору.
Пунктом 3.4 Договору передбачено, що після належного виконання доручення Адвокатське бюро надає клієнту Акт приймання-передачі наданих послуг.
Відповідно до Акта приймання-передачі наданих послуг від 01 жовтня 2025 року, який є невід`ємною частиною Договору про надання правничої допомоги № 020/08/25-01 від 20 серпня 2025 року, Адвокатським бюро «Соломко та партнери» надано Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» правничу допомогу у справі щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за Договором кредитної лінії № 00-9731463 від 20.04.2024 року на загальну суму 7 000 грн 00 коп.
При визначенні суми відшкодування суд виходить із критеріїв реальності адвокатських витрат, їх необхідності та розумності розміру з урахуванням конкретних обставин справи.
Суд звертає увагу на те, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто спір, який належить до категорії типових та не потребує проведення складного правового аналізу чи формування нової правової позиції.
При цьому зі змісту позовної заяви вбачається, що переважну її частину становлять посилання на норми матеріального та процесуального права, застосування яких є типовим для цієї категорії спорів. Решта змісту позовної заяви здебільшого складається із загальних та уніфікованих формулювань, які використовуються при зверненні до суду з аналогічними позовами цього кредитора.
Разом із тим суд враховує, що представником позивача було підготовлено та подано клопотання про витребування доказів, яке судом задоволено, а отримана на виконання відповідної ухвали інформація АТ «Райффайзен Банк» стала одним із належних доказів фактичного отримання відповідачем кредитних коштів.
Водночас заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 000 грн 00 коп. не повною мірою відповідає характеру та складності цієї справи, обсягу фактично виконаної адвокатом роботи та часу, об`єктивно необхідному для її виконання.
Сам по собі факт визначення сторонами у договорі та акті певного розміру гонорару не свідчить про безумовний обов`язок іншої сторони компенсувати його у повному обсязі, оскільки при розподілі судових витрат суд повинен оцінити не лише факт надання правничої допомоги, а й необхідність, розумність та співмірність заявленої до відшкодування суми.
Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем не обґрунтовано необхідність відшкодування витрат на професійну правничу допомогу саме у заявленому розмірі 7 000 грн 00 коп., а такий розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи та фактичним обсягом наданої правничої допомоги.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.
З огляду на викладене, враховуючи характер спору, складність справи, фактичний обсяг виконаних адвокатом робіт та принципи розумності і співмірності, суд вважає обґрунтованим визначити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, що підлягають компенсації, у сумі 3 500 грн 00 коп.
Разом із тим, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки із заявлених позивачем майнових вимог у загальному розмірі 20 849 грн 46 коп. судом задовольняються вимоги у розмірі 20 279 грн 46 коп., що становить приблизно 97,27 % від заявленої суми, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 2 356 грн 17 коп.
На підставі викладеного і керуючись статтями 526, 527, 530, 615, 625, 1054 ЦК України, статтями 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:
1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково. 
2.Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (юридична адреса: 02090, м. Київ, вул. Алматинська, буд. 8, офіс 310а, код ЄДРПОУ 42986956) заборгованість за Договором кредитної лінії № 00-9731463 від 20.04.2024 року станом на 02.06.2025 року у загальному розмірі 20 279 грн 46 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 5 700 грн 00 коп.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 14 579 грн 46 коп.
3. У задоволенні позовних вимог у частині стягнення 570 грн 00 коп. комісійних витрат, включених позивачем до складу заборгованості за тілом кредиту, - відмовити.
3. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (юридична адреса: 02090, м. Київ, вул. Алматинська, буд. 8, офіс 310а, код ЄДРПОУ 42986956) судові витрати по справі у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500 грн. 00 коп. 
4. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (юридична адреса: 02090, м. Київ, вул. Алматинська, буд. 8, офіс 310а, код ЄДРПОУ 42986956) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені Позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп. 

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Мовчан Д.В.