ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року місто Київ
Справа № 760/10814/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8030/2026
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Желепи О.В., суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2025 року (у складі судді Букіної О.М.)
у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», третя особа - ОСОБА_2 про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування та шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 94 179,51 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 22 вересня 2023 року о 14 год 30 хв у місті Черкаси на перехресті вулиць Перемоги та Олени Теліги сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota RAV4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля Chevrolet Aveo, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у ПАТ «СК «УСГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-211248040 від 26 вересня 2022 року.
Позивач зазначав, що за фактом ДТП працівниками поліції стосовно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП у зв`язку з порушенням вимог пунктів 2.3 «б», 8.4 «б», 16.11 Правил дорожнього руху України. Водночас постановою Печерського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року у справі № 757/45650/23-п провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Посилаючись на те, що вказаною постановою встановлено відсутність його вини у настанні ДТП, а також на те, що автомобіль Chevrolet Aveo виїхав на смугу руху автомобіля Toyota RAV4, позивач 22 січня 2024 року звернувся до ПАТ «СК «УСГ» із заявою про виплату страхового відшкодування. 25 січня 2024 року між позивачем та страховиком було погоджено розмір страхового відшкодування 94 179,51 грн, однак листом від 02 лютого 2024 року відповідач повідомив про відсутність підстав для здійснення виплати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Солом`янський районний суд міста Києва рішенням від 26 грудня 2025 року позов задовольнив, стягнув з ПрАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 94 179,51 грн та судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скаргита узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з таким рішенням, відповідач ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» через представника ОСОБА_3 10 лютого 2026 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги, вказує що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зазначає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність вини ОСОБА_2 у настанні ДТП лише з огляду на те, що постановою Печерського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року у справі № 757/45650/23-п закрито провадження щодо ОСОБА_1 за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Відсутність вини позивача не свідчить автоматично про наявність вини іншого учасника ДТП, враховуючи, що ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності не притягувалася, протокол про адміністративне правопорушення щодо неї не складався, а її вина у порядку, передбаченому КУпАП, не встановлювалася.
Вважає, що під час розгляду справи № 757/45650/23-п суд вирішував питання лише щодо наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , тоді як питання вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, предметом розгляду не було.
Також вважає помилковим посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14 вересня 2022 року у справі № 441/756/18 та від 26 січня 2022 року у справі № 465/674/19, оскільки у зазначених справах фактичні обставини відрізнялися від обставин цієї справи (у тих справах провадження про адміністративне правопорушення щодо відповідних осіб відкривалися, однак були закриті з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення, тоді як щодо ОСОБА_2 провадження не відкривалося взагалі).
Посилається на те, що відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, а тому для виникнення обов`язку страховика щодо виплати страхового відшкодування необхідним є встановлення цивільно-правової відповідальності застрахованої особи.
Зазначає, що у випадку завдання шкоди внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки підлягають застосуванню положення статті 1188 ЦК України, а тому необхідно встановити вину кожного з учасників ДТП, проте позивач не довів наявності вини водія ОСОБА_2 , протиправності її поведінки та причинно-наслідкового зв`язку між її діями і завданою шкодою.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи не скористалися своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, ухвалу про відкриття апеляційного провадження у справі разом із апеляційної скаргою отримали в установленому законом порядку через «Електронний суд» 24 березня 2026 року (а. с. 217-220).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції вважав установленим, що 22.09.2023 о 14 год 30 хв у м. Черкаси на перетині вулиць Перемоги та Теліги відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Тойота», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Шевролет», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 (водій ОСОБА_2 ), що підтверджується копією постанови Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2023 у справі № 757/45650/23-п (а.с. 54-55).
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень, а щодо ОСОБА_1 працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.
Водночас, постановою Печерського районного суду м. Києва від 13.11.2023 по справі № 757/45650/23-п провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Мотивуючи цю постанову, суд встановив, що невинуватість ОСОБА_1 підтверджується протоколом, поясненнями, відеозаписом з місця події, оскільки ОСОБА_1 рухався у свої смузі руху, а водій автомобіля марки «Шевролет» виїхала на його смугу руху у зв`язку з чим і відбулося ДТП.
Станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «СК «УСГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-211248040 від 26 вересня 2022 року, що не заперечується сторонами.
Вважаючи ОСОБА_2 винуватою у настанні вищезгаданої дорожньо-транспортної пригоди, 22 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «СК «УСГ» із заявою про виплату страхового відшкодування.
ПАТ «СК «УСГ» ці обставини визнало та 25 січня 2024 року між ПАТ «СК «УСГ» та ОСОБА_4 було погоджено виплату страхового відшкодування у розмірі 94 179,51 грн, що підтверджується протоколом-узгодження про розмір страхового відшкодування від 25 січня 2024 року (а.с. 56).
Разом із цим, ПАТ «СК «УСГ» листом від 02 лютого 2024 року № ДКЦВ 3117671 після погодження розміру страхового відшкодування повідомила ОСОБА_1 про те, що немає підстав для виплати страхового відшкодування за Полісом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс № ЕP-211248040 (а.с. 57).
Позиція відповідача була мотивована тим, що однією з підстав для виплати страхового відшкодування потерпілим або особам, які відповідно до чинного законодавства України мають право на таке відшкодування є наявність в діях застрахованої особи вини, проте постанови суду згідно якої винуватою у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано водія забезпеченого транспортного засобу - ОСОБА_2 , на теперішній час до ПАТ «СК «УСГ» не надходило.

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ДТП сталася за участю двох транспортних засобів: автомобіля Toyota під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля Chevrolet під керуванням ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у ПАТ «СК «УСГ». Постановою Печерського районного суду міста Києва у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 провадження закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. У цій постанові встановлено, що ОСОБА_1 рухався своєю смугою, тоді як автомобіль Chevrolet виїхав на його смугу, у зв`язку з чим і сталася ДТП.
Відхиляючи заперечення відповідача про відсутність постанови суду щодо вини ОСОБА_2 , суд зазначив, що непритягнення особи до адміністративної відповідальності саме по собі не виключає її цивільно-правової відповідальності, оскільки вина у ДТП може підтверджуватися іншими доказами. Суд виходив із того, що інших учасників ДТП або обставин, які б свідчили про настання пригоди з незалежних від водіїв причин, матеріали справи не містять, а відповідач і третя особа не надали доказів на спростування вини ОСОБА_2 .
Оскільки страховик погодив розмір страхового відшкодування у сумі 94 179,51 грн, не оспорював його та відмовив у виплаті лише через відсутність окремого рішення про вину ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про наявність у ПАТ «СК «УСГ» обов`язку здійснити страхову виплату на користь позивача.
Колегія суддів повністю погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають установленим обставинам справи, зроблені у відповідності до норм матеріального права та з дотримання норм процесуального права враховуючи таке.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України діяльність, пов`язана з використанням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки, а шкода, завдана таким джерелом, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Водночас у цій справі шкоду завдано внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1188 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За змістом статей 3, 6, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц звернула увагу, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. У межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку особи, яка завдала шкоди, бере на себе страховик. 
Верховний Суд у постановах від 14 вересня 2022 року у справі № 441/756/18 та від 26 січня 2022 року у справі № 465/674/19 виходив із того, що відсутність постанови суду про притягнення водія до адміністративної відповідальності сама по собі не виключає можливості встановлення його вини у цивільній справі, оскільки така вина може бути підтверджена іншими належними доказами. 
Разом із тим колегія суддів враховує, що наведені висновки Верховного Суду сформульовані за інших фактичних обставин, зокрема у справах, у яких адміністративні провадження закривалися з нереабілітуючих підстав. Водночас правове значення цих висновків для цієї справи полягає в тому, що цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала забезпеченим транспортним засобом, може бути встановлена судом у межах цивільної справи на підставі оцінки всієї сукупності доказів, а не виключно на підставі постанови суду у справі про адміністративне правопорушення.
При цьому частина шоста статті 82 ЦПК України визначає межі преюдиційності постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, а саме така постанова є обов`язковою для суду лише в питанні, чи мали місце дії чи бездіяльність особи, стосовно якої її ухвалено, та чи вчинені вони цією особою.
Отже, постанова Печерського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року у справі № 757/45650/23-п дійсно не має преюдиційного значення щодо вини ОСОБА_2 , оскільки ухвалена стосовно ОСОБА_1 . Водночас це не позбавляє суд у цій справі права оцінити таку постанову як письмовий доказ у сукупності з іншими доказами.
Із мотивувальної частини постанови Печерського районного суду міста Києва від 13 листопада 2023 року вбачається, що суд, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, зокрема протокол, пояснення та відеозапис з місця події, встановив, що  ОСОБА_1 рухався своєю смугою руху, а водій автомобіля Chevrolet виїхала на його смугу руху, у зв`язку з чим і відбулося ДТП. Саме з цих підстав провадження щодо ОСОБА_1 було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Тому висновок суду першої інстанції про те, що ДТП сталася з вини водія ОСОБА_2 , ґрунтується не на припущенні та не лише на самому факті закриття адміністративного провадження щодо ОСОБА_1 , а на встановленому у зазначеній постанові механізмі ДТП, який відповідачем і третьою особою належними та допустимими доказами не спростований.
Колегія суддів також враховує, що учасниками цієї ДТП були лише два транспортні засоби, матеріали справи не містять доказів причетності до ДТП інших осіб або настання пригоди з незалежних від обох водіїв причин, а відповідач і третя особа не надали доказів, які б підтверджували інший механізм ДТП чи спростовували встановлену судом першої інстанції причинно-наслідкову залежність між діями ОСОБА_2 та пошкодженням автомобіля позивача.
За таких обставин колегія суддів вважає доведеним, що ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована у ПАТ «СК «УСГ», а тому саме на відповідача як страховика покладається обов`язок здійснити страхове відшкодування у межах ліміту його відповідальності.
Доводи апеляційної скарги про те, що щодо ОСОБА_2 не складався протокол про адміністративне правопорушення, вона не притягувалася до адміністративної відповідальності, а її вина не була встановлена у справі № 757/45650/23-п, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки, як вказано вище, відсутність такого процесуального рішення у справі про адміністративне правопорушення не є самостійною підставою для відмови у страховому відшкодуванні, якщо цивільно-правова відповідальність застрахованої особи встановлена судом у межах цивільної справи.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції неправильно застосував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14 вересня 2022 року у справі № 441/756/18 та від 26 січня 2022 року у справі № 465/674/19, колегія суддів відхиляє, оскільки хоча фактичні обставини зазначених справ і не є тотожними обставинам цієї справи, загальний правовий підхід, відповідно до якого цивільний суд не позбавлений можливості встановити вину учасника ДТП на підставі сукупності доказів, є релевантним і правильно врахований судом першої інстанції.
Окремо колегія суддів звертає увагу на поведінку відповідача після звернення позивача із заявою про страхове відшкодування, а саме: 25 січня 2024 року між ПАТ «СК «УСГ» та ОСОБА_1 було погоджено розмір страхового відшкодування у сумі 94 179,51 грн, що підтверджується протоколом-узгодженням про розмір страхового відшкодування. Лише після цього листом від 02 лютого 2024 року відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для страхової виплати.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначено, що добросовісність є стандартом поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони, а доктрина venire contra factum proprium ґрунтується на забороні суперечливої поведінки. Поведінкою, що суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, яка не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, якщо інша сторона розумно покладалася на них. 
Відповідач є професійним учасником ринку страхових послуг, на якого законом покладено обов`язок належним чином перевірити обставини страхового випадку, визначити розмір шкоди та прийняти вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у його виплаті. Тому погодження відповідачем розміру страхового відшкодування після отримання документів від потерпілого свідчить про те, що страховик мав можливість перевірити обставини ДТП та визначити наявність підстав для виплати. Подальша відмова у виплаті лише з мотивів відсутності окремої постанови про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності є формальною та не узгоджується з попередньою поведінкою страховика.
При цьому апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильного визначення розміру страхового відшкодування, погодженого сторонами у сумі 94 179,51 грн, а тому відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України рішення суду першої інстанції в цій частині апеляційним судом не перевіряється.
Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди відповідача з оцінкою доказів та помилкового твердження про неможливість встановлення цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 без окремої постанови у справі про адміністративне правопорушення щодо неї. Водночас такі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.
При цьому колегія суддів ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, належним чином оцінив надані сторонами докази, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню, та не допустив порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для зміни розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 12, 81, 141, 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук 

В.В. Соколова