ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Симона Петлюри, 16/108, м. Київ, 01032, тел. (044) 235-95-51, е-mail: inbox@ko.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2026 р.  м. Київ Справа № 911/3804/25 

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108 
Господарський суд Київської області 
без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали справи 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС-ТРАНС»
81121, Львівська область, Львівський район, село Муровне, вулиця Тецівська, будинок 1, код ЄДРПОУ 43098573
до Фізичної особи-підприємця Костирі Олександра Петровича
АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 
про стягнення 131010,00 грн 

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №8301/25 від 16.12.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС-ТРАНС» до Фізичної особи-підприємця Костирі Олександра Петровича про стягнення заборгованості за надані послуги перевезення в розмірі 131010,00 грн. 
Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 3 статті 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи, а згідно з пунктом 1 частини 5 цієї статті малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що на 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 гривень. 
За позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС-ТРАНС» заявлена до стягнення заборгованість у розмірі 131010,00 грн, отже, дана справа є малозначною в розумінні пункту 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, не відноситься до категорій справ, що не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження відповідно до частини 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, та підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до частини 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.
Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та розгляд справи без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.12.2025 прийнято позовну заяву (вх. №8301/25 від 16.12.2025) Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС-ТРАНС» до Фізичної особи-підприємця Костирі Олександра Петровича про стягнення заборгованості за надані послуги перевезення до розгляду, відкрито провадження у справі №911/3804/25, розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, встановлені сторонам справи строки подання заяв по суті справи.
Копію ухвали Господарського суду Київської області від 17.12.2025 надіслано позивачу до його електронного кабінету у підсистемі ЄСІТС "Електронний суд", яка відповідно до довідки про доставку електронного листа ним отримана 17.12.2025 о 19:54. 
Відповідно до частини 2 пункту 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.
Відтак, днем коли позивач отримав ухвалу Господарського суду Київської області від 17.12.2025 є 18.12.2025.
Копію ухвали Господарського суду Київської області від 17.12.2026 надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на його дійсну адресу відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вказане поштове відправлення суду повернуте підприємством поштового зв`язку без вручення у зв`язку із відсутністю адресата.
Судом врахована практика Верховного Суду про те, що у разі направлення ухвали про вчинення відповідної процесуальної дії судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №910/23064/17.
Окрім того, Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі №800/547/17, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Зважаючи на вказане, судом враховане, що обидві сторони повідомлялись судом належним чином про розгляд справи та про встановлені судом строки подання заяв по суті справи.
Відповідач відзив не надав, доводи позову не заперечив.
Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від позивача надійшла заява про стягнення судових витрат (вх. № 148 від 12.01.2026).
У зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписав рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України.
За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, суд –

встановив:

Правовідносини сторін

05.11.2025 між Фізичною особою-підприємцем Костирею Олександром Петровичем як експедитором (далі — експедитор/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «КВС-ТРАНС» як перевізником (далі — перевізник/позивач) укладено договір перевезення вантажу №0511-1 (далі — договір).
Відповідно до пункту 1.2 договору перевізник бере на себе зобов`язання надати послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом та доставити ввірений йому експедитором вантаж до пункту призначення в установлений строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі, а експедитор зобов`язується оплатити вартість послуг перевізника.
Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що виконують свої зобов`язання на підставі цього договору та заявок на перевезення вантажу, погоджених сторонами, які регулюють їх взаємовідносини щодо кожного окремого перевезення. Узгоджена сторонами заявка на перевезення вантажу є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до пункту 2.2 договору сторони визнали, що скановані копії, фотографії договору, заявок та інших документів, які надіслані електронною поштою або через месенджери, приймаються сторонами як такі, що мають силу оригіналу, та можуть використовуватися у суді для захисту інтересів сторін.
Пунктом 3.2 договору передбачено направлення експедитором перевізнику заявки засобами електронного зв`язку. У заявці сторони погоджують спеціальні умови відповідного перевезення, зокрема, місця завантаження та розвантаження, дані вантажовідправника та вантажоодержувача, транспортний засіб, найменування вантажу, дату завантаження, маршрут, вартість перевезення, дату розвантаження та інші істотні для конкретного перевезення обставини.
Відповідно до пункту 5.1 договору вартість послуг перевізника обумовлюється сторонами на кожне окреме перевезення у заявці, що є невід`ємною частиною договору. Підтвердженням факту надання послуг є оригінал міжнародної товарно-транспортної накладної CMR або товарно-транспортної накладної з відповідними відмітками учасників перевезення.
Пунктом 5.2 договору визначений перелік документів, що надаються для проведення розрахунків за виконане перевезення, зокрема, договір, заявка, рахунок, CMR з відміткою вантажоодержувача та акт виконаних робіт.
Відповідно до пункту 5.3 договору експедитор оплачує рахунки перевізника у гривнях протягом 10 робочих днів з моменту отримання документів, передбачених пунктом 5.2 договору, якщо інший строк оплати не передбачений відповідною заявкою.
Пунктом 9.1 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2026, але у будь-якому випадку — до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Отже, станом на час здійснення спірного перевезення у листопаді 2025 року, договір був чинним, а спірні правовідносини сторін виникли протягом визначеного договором строку його дії.
05.11.2025 сторонами погоджено та підписано заявку №0511-1 на організацію перевезення вантажу до договору №0511-1 від 05.11.2025.
Відповідно до заявки маршрут перевезення визначений як Нідерланди, Горінхем — Україна, Хмельницький; адреса завантаження — Vrugteboom International, Franklinweg 45, 4207 HX Gorinchem, Netherlands; дата завантаження — 05.11.2025; місце призначення — місто Хмельницький; дата розвантаження — 09-10.11.2025; транспортний засіб — Mercedes НОМЕР_2 / ВС7542ХF; вартість перевезення — 2700 євро за курсом Національного банку України на день вивантаження; умови оплати — протягом 7-10 банківських днів після отримання оригіналів документів.

Аргументи позивача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що належним чином та у повному обсязі виконав міжнародне автомобільне перевезення за погодженим сторонами маршрутом Горінхем, Нідерланди — Хмельницький, Україна.
Факт виконання перевезення позивач підтверджує міжнародною товарно-транспортною накладною CMR №87856381, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «КВС-ТРАНС» зазначене перевізником, а у графі 24 CMR міститься відмітка про одержання вантажу у місті Хмельницькому 09.11.2025.
Позивач зазначає, що відповідно до заявки вартість перевезення становить 2700 євро за курсом Національного банку України на день вивантаження.
За розрахунком позивача, з урахуванням курсу євро станом на 09.11.2025 у розмірі 48,5224 грн за 1 євро, вартість перевезення становила 131010,48 грн, однак в акті надання послуг №510 від 09.11.2025 та рахунку на оплату №510 від 09.11.2025 позивач округлив цю суму і визначив її у меншому розмірі — 131010,00 грн, який і заявлений до стягнення.
Позивач стверджує, що після завершення перевезення направив відповідачу необхідні для здійснення оплати документи, однак відповідач, посилаючись на відсутність достатньої кількості грошових коштів, оплату не здійснив та надав гарантійний лист, яким зобов`язався до 10.12.2025 погасити заборгованість у розмірі 131010,00 грн.
Вказаний обов`язок відповідач не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.
Отже, предметом спору у справі є виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати міжнародного автомобільного перевезення вантажу, виконаного позивачем на підставі договору №0511-1 та заявки №0511-1 від 05.11.2025.

Аргументи відповідача

Відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, наведених позивачем обставин та розміру заявленої заборгованості не заперечив, доказів неналежного виконання позивачем перевезення, наявності претензій щодо його строку, маршруту, обсягу чи якості, а також доказів повної або часткової сплати вартості перевезення суду не надав.
Копію ухвали Господарського суду Київської області від 17.12.2026 надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на його дійсну адресу відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вказане поштове відправлення суду повернуте підприємством поштового зв`язку без вручення у зв`язку із відсутністю адресата.
Судом врахована практика Верховного Суду про те, що у разі направлення ухвали про вчинення відповідної процесуальної дії судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №910/23064/17.
Окрім того, Верховний Суд у постановах від 25.04.2018 у справі №800/547/17, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.
Зважаючи на вказане, судом враховане, що відповідач повідомлявся судом належним чином про розгляд справи та про встановлені судом строки подання заяв по суті справи.
Згідно з частиною 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

Судом встановлено, що погоджене сторонами перевезення є міжнародним автомобільним перевезенням, оскільки місце прийняття вантажу до перевезення знаходилось у місті Горінхем Королівства Нідерланди, а місце його доставки — у місті Хмельницькому, Україна.
Відповідно до статті 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (далі — Конвенція CMR) положення Конвенції застосовуються до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу і місце його доставки знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною державою.
Україна приєдналась до Конвенції відповідно до Закону України від 01.08.2006 №57-V.
Відповідно до статті 4 Конвенції CMR договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної, при цьому відсутність, неправильність або втрата такої накладної не впливає на існування чи чинність договору перевезення.
Згідно зі статтею 9 Конвенції CMR вантажна накладна є первинним доказом укладення договору перевезення, умов цього договору та прийняття вантажу перевізником.
Суд також враховує положення Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», відповідно до яких перевізником є юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу щодо його доставки до місця призначення та передачі вантажоодержувачу, а експедитор є суб`єктом господарювання, який організовує виконання транспортно-експедиторських послуг.
Верховний Суд у постанові від 28.06.2022 у справі №922/1280/21 виходив із того, що CMR є міжнародною автомобільною товарно-транспортною накладною та первинним документом, який фіксує здійснення господарської операції; відмітка вантажоодержувача у графі 24 CMR є доказом доставки та прийняття вантажу. При цьому оцінці підлягають CMR та інші наявні у справі докази у їх сукупності.
Водночас, сама лише наявність CMR не є достатньою для встановлення особи, яка замовила перевезення та зобов`язана оплатити його вартість, якщо відповідні обставини не підтверджуються договірними документами.
Так, у постанові Верховного Суду України від 25.10.2017 у справі №910/26872/15 звернута увага на необхідність встановлення, зокрема, особи замовника перевезення, наявності договору або заявки, погодження між сторонами умов та розміру оплати перевезення; відсутність таких доказів була підставою для висновку про недоведеність вимог у тій справі.
У даній справі, на відміну від наведеного випадку, такі обставини підтверджені належними та взаємно узгодженими між собою доказами.
Між позивачем і відповідачем укладено договір №0511-1 від 05.11.2025, за яким позивач безпосередньо визначений перевізником, а відповідач — експедитором, який зобов`язаний оплатити вартість послуг перевізника.
Крім того, сторонами погоджена та підписана заявка №0511-1, яка індивідуалізує конкретне спірне перевезення та містить відомості про маршрут, транспортний засіб, місце й дату завантаження, місце та строк розвантаження, а також узгоджену сторонами вартість перевезення і умови оплати.
Наявна у матеріалах справи міжнародна товарно-транспортна накладна CMR №87856381 містить відомості про вантажовідправника Vrugteboom International B.V., місце завантаження — Gorinchem, Netherlands, вантажоодержувача — ТОВ «Українська компанія «Овочевий світ», місто Хмельницький, Україна, транспортний засіб НОМЕР_2 / ВС7542ХF та ТОВ «КВС-ТРАНС» як перевізника.
У графі 24 CMR міститься відмітка вантажоодержувача про отримання вантажу 09.11.2025.
Будь-яких застережень про недоставку вантажу, його втрату, пошкодження, порушення строку доставки або інші недоліки виконаного позивачем перевезення CMR не містить.
Актом надання послуг №510 від 09.11.2025, складеним позивачем, зафіксовано надання міжнародного вантажного перевезення за маршрутом Gorinchem (NL) — Хмельницький (UA) автомобілем НОМЕР_2 / НОМЕР_3 на суму 131010,00 грн. У тексті акта зазначено про відсутність у експедитора претензій щодо обсягу, якості та строків наданих послуг. Разом з тим, зазначений акт з боку відповідача не підписаний, а тому наведене у ньому положення про відсутність претензій саме по собі не може розцінюватися судом як волевиявлення відповідача.
Рахунок на оплату №510 від 09.11.2025 також складений позивачем та визначає вартість міжнародного перевезення у розмірі 131010,00 грн із посиланням на договір №0511-1 від 05.11.2025 та заявку №0511-1 від 05.11.2025.
При цьому, суд враховує, що відповідно до пункту 5.1. договору сторони прямо визначили доказ, яким підтверджується факт надання послуг перевізником, — оригінал міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR) або товарно-транспортної накладної (ТТН) з відповідними відмітками вантажовідправника, перевізника, митних органів та вантажоодержувача. Отже, умовами договору факт виконання перевезення не поставлений у залежність виключно від підписання сторонами акта наданих послуг.
Належне виконання позивачем саме спірного перевезення підтверджується CMR №87856381, яка містить відомості, що відповідають погодженій сторонами заявці щодо маршруту, транспортного засобу, вантажовідправника та вантажоодержувача, а також відмітку вантажоодержувача про отримання вантажу 09.11.2025.
Водночас, пунктом 5.2. договору акт виконаних робіт та рахунок віднесені до документів, що надаються експедитору для проведення оплати, а відповідно до пункту 5.3. договору строк оплати пов`язаний із моментом отримання експедитором передбаченого договором комплекту документів, якщо інший строк не визначений заявкою. Належних доказів, які дозволяли б установити дату отримання відповідачем акта №510 та рахунку №510 до звернення позивача до суду, матеріали справи не містять.
З огляду на це суд не використовує акт №510 від 09.11.2025 та рахунок №510 від 09.11.2025 як самостійні докази ані прийняття відповідачем послуг без зауважень, ані настання з дати їх складання строку виконання грошового зобов`язання.
Разом з тим, зазначені документи узгоджуються з іншими доказами у справі щодо змісту та вартості спірного перевезення. Крім того, акт №510 від 09.11.2025 та рахунок №510 від 09.11.2025 долучені позивачем до позовної заяви, копія якої разом із доданими до неї документами направлена відповідачу за його місцезнаходженням, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та розрахунковим документом оператора поштового зв`язку. Відповідач, який належним чином повідомлений судом про розгляд справи, відзиву не подав та зміст зазначених документів, визначену в них вартість перевезення і їх відповідність спірній господарській операції не спростував.
При цьому, визначальне значення для встановлення розміру грошового зобов`язання відповідача має також гарантійний лист, у якому відповідач самостійно та прямо визнав наявність боргу саме за договором перевезення вантажу №0511-1 від 05.11.2025 за надані послуги у розмірі 131010,00 грн та зобов`язався погасити його до 10.12.2025.
Відтак, відсутність підпису відповідача на акті №510 від 09.11.2025 та відсутність доказів отримання ним акта і рахунку до виникнення спору не спростовують факту належного виконання позивачем перевезення та розміру заборгованості, оскільки такі обставини підтверджуються сукупністю інших належних і взаємно узгоджених доказів: договором, заявкою, CMR №87856381 та письмовим визнанням відповідачем боргу в гарантійному листі.
Зокрема, відповідачем складений гарантійний лист, відповідно до якого Фізична особа-підприємець Костиря Олександр Петрович прямо визнав наявність грошового боргу за договором перевезення вантажу №0511-1 від 05.11.2025 за надані послуги в розмірі 131010,00 грн та взяв на себе обов`язок погасити зазначений борг до 10.12.2025.
Зазначений гарантійний лист оцінюється судом не ізольовано, а у сукупності з договором, заявкою, CMR, актом та рахунком і додатково підтверджує як визнання відповідачем факту виконання позивачем спірного перевезення, так і визнання власного грошового обов`язку перед позивачем саме у розмірі 131010,00 грн.
Також матеріали справи містять платіжну інструкцію №27456 від 10.11.2025, відповідно до якої вантажоодержувач - ТОВ «Українська компанія «Овочевий світ» перерахувало відповідачу 132000,00 грн із призначенням платежу «Оплата за транспортні перевезення зг. рах. №INV-0611-1 від 06.11.2025 року без ПДВ».
Листом від 12.12.2025 ТОВ «Українська компанія «Овочевий світ» також повідомило про здійснення оплати послуг перевезення відповідачу.
Вказані докази не є самостійною правовою підставою виникнення грошового зобов`язання відповідача перед позивачем, оскільки підставою такого зобов`язання є договір та заявка, укладені безпосередньо між сторонами цієї справи.
Разом з тим, зазначені документи узгоджуються з іншими матеріалами справи та додатково підтверджують реальність спірної господарської операції, здійснення міжнародного перевезення та отримання відповідачем коштів від вантажоодержувача за організоване ним перевезення, фактичним перевізником за яким був позивач.
Отже, договір, заявка, CMR, рахунок, акт, гарантійний лист відповідача, а також документи щодо розрахунків між відповідачем та вантажоодержувачем у своїй сукупності є послідовними, взаємопов`язаними та підтверджують виконання позивачем спірного міжнародного автомобільного перевезення та виникнення у відповідача обов`язку оплатити його вартість.
Щодо вартості перевезення.
Відповідно до заявки №0511-1 сторони погодили вартість перевезення у розмірі 2700 євро за курсом Національного банку України на день вивантаження.
CMR №87856381 підтверджує, що вантаж отримано вантажоодержувачем 09.11.2025.
За офіційним курсом Національного банку України, використаним позивачем, станом на 09.11.2025 вартість одного євро становила 48,5224 грн, відповідно еквівалент 2700 євро становив 131010,48 грн.
При цьому, позивач визначив в акті надання послуг та рахунку до оплати меншу суму — 131010,00 грн та саме цю суму заявив до стягнення.
Сума 131010,00 грн також прямо визнана відповідачем у гарантійному листі.
Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем вартість виконаного міжнародного автомобільного перевезення у розмірі 131010,00 грн відповідає погодженим сторонами умовам визначення ціни послуг та підтверджена матеріалами справи.
Щодо строку оплати.
Відповідно до пункту 5.3. договору експедитор оплачує рахунки перевізника у гривнях протягом 10 робочих днів з моменту отримання документів, передбачених пунктом 5.2. договору, якщо інший строк оплати не передбачений відповідною заявкою.
У заявці №0511-1 від 05.11.2025 сторони визначили спеціальний строк оплати — протягом 7-10 банківських днів після отримання оригіналів документів.
Разом з тим, матеріали справи не містять належних доказів, які б дозволяли встановити конкретну календарну дату отримання відповідачем до виникнення спору повного комплекту оригіналів документів, з якою сторони пов`язали початок перебігу погодженого строку оплати. За таких обставин суд не вбачає підстав визначати момент початку прострочення відповідача виключно виходячи з дати складання акта надання послуг №510 від 09.11.2025 або рахунку на оплату №510 від 09.11.2025.
Водночас, після виконання перевезення відповідачем складений та підписаний гарантійний лист, відповідно до якого Фізична особа-підприємець Костиря Олександр Петрович взяв на себе обов`язок у строк до 10.12.2025 погасити грошовий борг за договором перевезення вантажу №0511-1 від 05.11.2025 за надані послуги у розмірі 131010,00 грн.
Отже, незалежно від неможливості встановити за матеріалами справи дату, з якої розпочався перебіг передбаченого заявкою строку оплати, із власної письмової заяви відповідача вбачається, що останній визнавав існування грошового зобов`язання перед позивачем, його розмір та необхідність його виконання не пізніше 10.12.2025.
Така оцінка поведінки відповідача узгоджується також із принципом добросовісності, закріпленим у пункті 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, та доктриною venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).
Верховний Суд зазначає, що в основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності, а поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, яка не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Такий висновок, зокрема, наведений Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 у справі №390/34/17 та застосовується Верховним Судом і у господарських правовідносинах, зокрема, Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постанові від 07.04.2023 у справі №910/5172/19.
Видавши позивачу гарантійний лист, у якому відповідач прямо визнав наявність боргу за спірним договором та визначив строк його погашення до 10.12.2025, відповідач створив для позивача обґрунтоване очікування виконання грошового зобов`язання не пізніше зазначеної дати. Тому заперечення настання строку виконання цього ж зобов`язання після 10.12.2025 з посиланням виключно на відсутність доказів дати отримання передбачених договором оригіналів документів суперечило б попередній однозначній поведінці самого відповідача та принципу добросовісності.
Суд при цьому не розцінює гарантійний лист як доказ зміни сторонами умов договору щодо порядку розрахунків, а враховує його як письмовий доказ того, що сам відповідач визнав існування та належність до виконання спірного грошового зобов`язання у сумі 131010,00 грн не пізніше 10.12.2025.
З огляду на викладене, останнім днем належного виконання відповідачем визнаного ним грошового зобов`язання є 10.12.2025, а з 11.12.2025 зобов`язання є простроченим.
Правова оцінка вимоги про стягнення заборгованості.
Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, із договорів та інших правочинів.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, зокрема, надати послугу, сплатити гроші тощо, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
За змістом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення, а загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами, іншими нормативно-правовими актами та правилами.
Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона — перевізник — зобов`язується доставити довірений їй другою стороною вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а інша сторона зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.
Відповідно до статті 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу стягується провізна плата у розмірі, визначеному за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.
У цій справі сторонами безпосередньо погоджене конкретне міжнародне автомобільне перевезення, визначений позивач його перевізником, відповідач — особою, зобов`язаною оплатити послуги перевізника, а також погоджений маршрут, транспортний засіб, розмір провізної плати і порядок її визначення.
Виконання позивачем перевезення підтверджене сукупністю належних та взаємопов`язаних доказів, а доказів оплати відповідачем позивачу 131010,00 грн матеріали справи не містять та відповідачем суду не надані.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС-ТРАНС» про стягнення з Фізичної особи-підприємця Костирі Олександра Петровича 131010,00 грн заборгованості за надані послуги міжнародного автомобільного перевезення є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Позивачем заявлені до відшкодування судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13600,00 грн та витрати на поштові відправлення у розмірі 140,00 грн.
У заяві про стягнення судових витрат позивач заявляє суду про стягнення з відповідача загалом 16162,40 грн судових витрат, з яких: 2422,40 грн судового збору, 13600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 140,00 грн витрат на поштові відправлення.
Щодо судового збору.
Позовна заява подана позивачем в електронній формі через підсистему ЄСІТС «Електронний суд».
Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки 1,5 відсотка ціни позову у цій справі є меншим за встановлений законом мінімальний розмір судового збору, базовий розмір судового збору за подання позову становив 3028,00 грн.
Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Отже, належним до сплати судовим збором за подання даної позовної заяви є 2422,40 грн.
Зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 2422,40 грн підлягає покладенню на відповідача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
У позовній заяві позивачем попередньо визначені очікувані витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн.
12.01.2026 позивачем подано окрему заяву про стягнення судових витрат, в якій остаточно заявлено до розподілу 13600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Розмір витрат на професійну правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу виконаних адвокатом робіт і їх вартості, яка сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
На підтвердження заявлених витрат позивачем надано договір про надання правової допомоги №11/12-25 від 11.12.2025, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «КВС-ТРАНС» та адвокатом Ярошем Владиславом Вікторовичем.
Відповідно до пунктів 3.1 та 3.7 цього договору гонорар є винагородою виконавця за здійснення захисту, представництва інтересів замовника та надання інших видів правової допомоги, а розмір та порядок його сплати визначається сторонами у додатку №1 до договору.
Додатком №1 до договору сторони погодили, зокрема, сплату 6800,00 грн за вступ адвоката у справу, ознайомлення з матеріалами замовника та подання позовної заяви, а також 6800,00 грн за набрання законної сили рішенням суду, яким задоволені позовні вимоги замовника.
Актом наданих послуг №11/12-25А від 11.12.2025 підтверджено надання адвокатом послуги зі вступу у справу, ознайомлення з матеріалами замовника та підготовки позовної заяви вартістю 6800,00 грн.
Платіжною інструкцією №2564 від 11.12.2025 підтверджується сплата позивачем адвокату Ярошу Владиславу Вікторовичу 6800,00 грн із призначенням платежу: «Оплата за подачу позовної заяви згідно з Договором про надання юридичних послуг №11/12-25 від 11 грудня 2025 року та Акта наданих послуг 11/12-25А від 11 грудня 2025 року».
Детальним описом наданих послуг станом на 08.01.2026 зазначена вартість вступу адвоката у справу, ознайомлення з матеріалами замовника та подання позовної заяви — 6800,00 грн. Водночас, вартість складання заяви про стягнення судових витрат та заяви про забезпечення позову адвокатом визначена у розмірі 0,00 грн, тобто, такі процесуальні дії не заявляються позивачем як додаткові платні послуги.
Відтак, судом не встановлене дублювання адвокатом одних і тих самих робіт або штучного поділу єдиного комплексу правничої допомоги на декілька окремо оплачуваних послуг.
Щодо додаткових 6800,00 грн, визначених сторонами як гонорар за набрання законної сили рішенням суду, яким задоволені позовні вимоги замовника, суд зазначає таке.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 визнала можливість встановлення сторонами договору такого виду винагороди адвоката як «гонорар успіху» та зазначила, що при вирішенні питання про його компенсацію за рахунок іншої сторони суд повинен оцінити реальність, необхідність та розумність відповідних витрат.
Верховний Суд у постанові від 15.09.2022 у справі №915/294/21 також зазначив, що гонорар успіху є складовою витрат на професійну правничу допомогу, однак його розмір підлягає оцінці судом з точки зору пропорційності, необхідності та розумності у сукупності з іншими витратами сторони на правничу допомогу.
При цьому, відсутність фактичної оплати гонорару на момент вирішення питання про судові витрати сама по собі не є підставою для відмови у його розподілі.
Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у справі №906/513/18 виходила з того, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу, якщо їх розмір та обсяг наданих послуг підтверджені, незалежно від того, чи такі витрати вже фактично сплачені, чи відповідна сума лише підлягає сплаті згідно з умовами договору.
У даному випадку, обов`язок позивача сплатити адвокату додаткові 6800,00 грн прямо передбачений укладеним сторонами додатком №1 до договору правової допомоги та поставлений у залежність від позитивного для позивача результату розгляду цієї справи.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС-ТРАНС» задоволені судом у повному обсязі.
Суд враховує, що спір стосується міжнародного автомобільного перевезення, його вирішення потребувало аналізу умов договору та заявки, положень Конвенції CMR, міжнародної товарно-транспортної накладної, визначення належної особи, зобов`язаної здійснити оплату, аналізу документів щодо відносин експедитора з вантажоодержувачем, а також визначення належного моменту настання строку грошового зобов`язання.
Основний гонорар адвоката за підготовку справи і позову становить 6800,00 грн, гонорар успіху — також 6800,00 грн, а загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу — 13600,00 грн, що не є непропорційним ціні позову у розмірі 131010,00 грн.
Суд також враховує, що адвокат не визначив додаткову оплату за складення та подання заяви про забезпечення позову і заяви про стягнення судових витрат, що підтверджується детальним описом виконаних робіт.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, заяву позивача про розподіл судових витрат не заперечив та клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявив.
За таких обставин, враховуючи характер спору, його ціну, обсяг матеріалів, зміст наданої адвокатом правничої допомоги, повне задоволення позовних вимог, погоджений сторонами фіксований розмір гонорару та відсутність дублювання послуг, суд дійшов висновку, що заявлені до розподілу 13600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованими, пов`язаними з розглядом цієї справи та відповідають критеріям реальності, необхідності та розумності, а тому підлягають покладенню на відповідача.
Щодо витрат на поштові відправлення.
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Позивачем також заявлені до відшкодування 140,00 грн витрат на поштові відправлення.
На підтвердження понесення 70,00 грн витрат на направлення відповідачу позовної заяви та доданих до неї документів позивачем наданий опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек АТ «Укрпошта» на суму 70,00 грн.
Крім того, на підтвердження витрат на направлення відповідачу заяви про стягнення судових витрат позивачем надано опис вкладення та фіскальний чек АТ «Укрпошта», відповідно до якого фактична вартість такого поштового відправлення становила 146,00 грн.
Разом з тим, позивач заявив до відшкодування у зв`язку із цим відправленням лише 70,00 грн, у зв`язку з чим суд, не виходячи за межі заявленого розміру судових витрат, враховує такі витрати саме у розмірі 70,00 грн.
Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову — на відповідача.
Отже, заявлені позивачем 140,00 грн поштових витрат є документально підтвердженими, безпосередньо пов`язаними з розглядом цієї справи та підлягають покладенню на відповідача.
При цьому, судом враховане, що відповідно до пункту 3.4 договору про надання правової допомоги №11/12-25 від 11.12.2025, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «КВС-ТРАНС» та адвокатом Ярошем Владиславом Вікторовичем, до гонорару адвоката не включаються фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору, такі витрати сплачуються замовником окремо.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у загальному розмірі 16162,40 грн, що складаються з 2422,40 грн судового збору, 13600,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 140,00 грн інших судових витрат, пов`язаних із поштовим направленням процесуальних документів.
Інші докази, наявні у матеріалах справи, оцінені судом у сукупності з вищевикладеними та не наводяться у рішенні суду, позаяк не спростовують вказаних у рішенні висновків суду та не покладені судом в його основу.
Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 86, 123, 126, 129, 165, 233, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, статтями 11, 509, 525, 526, 530, 629, 908, 909, 916 Цивільного кодексу України, Законом України «Про транспортно-експедиторську діяльність», Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, суд

вирішив:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС-ТРАНС» до Фізичної особи-підприємця Костирі Олександра Петровича про стягнення 131010,00 грн задовольнити повністю.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Костирі Олександра Петровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КВС-ТРАНС» (81121, Львівська область, Львівський район, село Муроване, вулиця Тецівська, будинок 1, код ЄДРПОУ 43098573) 131010,00 грн (сто тридцять одна тисяча десять гривень) основного боргу, 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) судового збору, 13600,00 грн (тринадцять тисяч шістсот гривень) витрат на професійну правничу допомогу та 140,00 грн (сто сорок гривень) інших судових витрат, пов`язаних із поштовими відправленнями.
3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 01.09.2026.

Суддя С.О. Саванчук