Справа № 621/2337/26 
Провадження № 2/621/2095/26

РІШЕННЯ
Іменем України

21 серпня 2026 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді – Вельможної І.В.,
за участю секретаря – Лацько А.В.,
позивач – ОСОБА_1 ,
представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 ,
представник відповідача – Калачов П. А.,
розглянувши за відсутності учасників справи у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,
в с т а н о в и в:
29.06.2026 адвокат Керімов А. З., який діє в інтересах позивача ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 з наступними вимогами: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розміри 1/4 від частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позову зазначено, що з 18.11.2015 по 19.11.2024 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі. Шлюб розірвано на підставі рішення Зміївського районного суду Харківської області від 19.11.2024.
Від вказаного шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після розірвання шлюбу малолітня дитина сторін залишилася проживати разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні.
Разом з цим, батько дитини участі в утриманні та вихованні дитини не бере, фінансової допомоги на утримання дочки не надає, хоча й має таку можливість оскільки є працездатною особою та інших утриманців немає.
Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 , через свого представника звернулася до суду з відповідною позовною заявою.
Автоматизованою системою документообігу 06.07.2026 суду для розгляду справи визначено суддю Зміївського районного суду Харківської області Вельможну І. В.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.07.2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.07.2026.
22.07.2026 за клопотанням представника відповідача – адвоката Калачова П. А. та заявою відповідача ОСОБА_3 , судове засідання відкладено до 06.08.2026.
03.08.2026 до канцелярії суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив у задоволенні позову відмовити, якщо позивачкою не буде доведено обставин, що становлять підставу заявлених вимог, а у разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення позову, визначити розмір аліментів, з урахуванням усіх обставин, передбачених статтею 182 Сімейного кодексу України, на рівні 1/6 частини від усіх видів доходу відповідача, з врахуванням того, що на утриманні відповідача перебуває непрацездатна мати-інвалід другої групи, за якою він здійснює догляд. У разі задоволення позову у зазначити у резолютивній частині рішення про стягнення з відповідача аліментів у визначеній судом частці від заробітку або доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (а. с. 31-46).
06.08.2026 у зв`язку з надходженням відзиву на позовну заяву та наданням стороні позивача строку для ознайомлення з ним, судове засідання відкладено до 21.08.2026.
19.08.2026 від представника позивача – адвоката Керімова А. З. надійшли заперечення на відзив, відповідно до яких останній спростовуючи доводи відповідача викладені у відзиві на позов наполягав на задоволення позову.
На обґрунтування заперечень зазначив, що фактичним місцем проживання позивача та їх спільної з відповідачем дочки, на території України, є адреса її батьків: АДРЕСА_1 . Саме за цією адресою позивачка разом із дитиною фактично проживає. Після початку повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України позивач вимушена тимчасово виїхати разом із дитиною за межі України. Такий виїзд зумовлений насамперед необхідністю забезпечення безпеки та належних умов життя малолітньої дитини в умовах воєнного стану, а також з урахуванням обставин, пов`язаних з агресивною поведінкою відповідача, свідком чого неодноразово була дитина. Факт тимчасового перебування позивачки разом із дитиною за межами України підтверджується реєстраційною карткою іноземця на тимчасове проживання в Республіці Болгарія, а також відмітками у закордонних паспортах про перетин державного кордону України. Зазначені документи підтверджують факт виїзду позивачки та дитини за межі України та їх тимчасового перебування за кордоном у зв`язку з обставинами, що склалися внаслідок повномасштабної збройної агресії проти України. Тимчасовий виїзд позивачки разом із дитиною за межі України не спрямований на позбавлення відповідача можливості спілкуватися з дитиною чи створення йому перешкод у такому спілкуванні. Позивачка діяла як мати, яка зобов`язана насамперед забезпечувати безпеку, належні умови життя та психологічне благополуччя своєї малолітньої дитини. Після виїзду за межі України позивач продовжує забезпечувати дитині належні умови проживання, навчання, виховання та розвитку. Дитина продовжує навчатися в українському закладі освіти, Нововодолазькому ліцеї № 1 Нововодолазької селищної ради Харківської області, де навчається з 01 вересня 2022 року. Наразі навчання в українському закладі освіти здійснюється дистанційно, і саме позивачка забезпечує належну участь дитини в освітньому процесі, організовує навчання, контролює виконання навчальних завдань та підтримує постійний зв`язок із закладом освіти.
В позасудовому порядку домовленості з батьком дитини щодо утримання дочки не досягнуто.
З огляду на фактичні потреби дитини, її вік, необхідність забезпечення належного навчання, розвитку, медичного та психологічного супроводу, а також інші повсякденні витрати, матеріального забезпечення лише одним із батьків очевидно недостатньо для належного забезпечення всіх необхідних потреб дитини. Саме тому участь відповідача у матеріальному забезпеченні дитини є не лише його законним обов`язком, а й необхідною умовою забезпечення дитині належного рівня життя та можливості для її повноцінного фізичного, інтелектуального, духовного і морального розвитку. Рівень фінансового становища позивача не зможе задовольнити всі необхідні потреби дитини, тому участь батька у матеріальному забезпеченні доньки є обов`язковою. Відповідно, визначення аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача є обґрунтованим та відповідає реальним потребам дитини, тоді як запропонований відповідачем розмір у 1/6 частини доходу не забезпечує справедливого розподілу обов`язку батьків щодо її утримання та фактично збільшує фінансове навантаження на позивача (а.с . 52-71).
20.08.2026 до канцелярії суду від відповідача ОСОБА_3 надійшли заперечення на відповідь на відзив (заперечення на відзив), відповідно до яких останній зазначив, що він не заперечує свого батьківства, не заперечую обов`язку утримувати доньку та не ставить питання про звільнення його від сплати аліментів. Його заперечення стосуються заявленого розміру аліментів, достовірності окремих викладених нею фактичних обставин, а також необхідності врахування судом усіх передбачених законом обставин, а не лише тих, які відповідають процесуальній позиції позивача. Просив у разі, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для повного або часткового задоволення позову, визначити розмір аліментів з урахуванням усіх обставин, передбачених ст. 182 СК України на рівні 1/6 частини від всіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (а. с. 75-89).
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.08.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів.
21.08.2026 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не прибули.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Керімов А. З. до канцелярії суду надав заяву відповідно до якої просив відкласти розгляд справи до вирішення заявленого клопотання.
Відповідач ОСОБА_3 до канцелярії суду подав заяву відповідно до якої просив проводити розгляд справи за його відсутності та прийняти рішення з врахування доводів та доказів викладених у відзиві на позовну заяву.
Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як зазначає Верховний Суд, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору (Постанова КЦС ВС від 01.10.2020 у справі №361/8331/18).
Виходячи з того, що сторони скористалися своїми цивільними процесуальними правами на подачу відзиву на позов щодо суті спору, відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив, будь-яких інших клопотань, які б впливали на вирішення справи, не подавали суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників, не відкладаючи судовий розгляд.
Зважаючи на те, що всі належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, і це не перешкоджає розгляду справи по суті, судовий розгляд справи проведено за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:
Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 7).
Як зазначено позивачем в позові спільна дочка сторін – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично проживає разом з матір`ю - позивачем ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні.
З реєстраційних карток іноземця на тимчасове проживання в Республіці Болгарія виданих на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі строком дії до 04.03.2024, вбачається, що позивач ОСОБА_1 та спільна дочка сторін ОСОБА_5 тимчасово проживають на території Республіки Болгарії (а. с. 70-71).
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно зі статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
3. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно з частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
У відповідності до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Позивачем надано докази того, що відповідач є батьком їх спільної малолітньої дочки, тому зобов`язаний її утримувати до досягнення повноліття, однак між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку участі батька в утриманні дитини.
Суд зазначає, що відповідач у відзиві на позов, хоча й просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з ненаданням позивачем доказів підтвердження фактичного місця проживання дитини разом із нею, із зазначенням адреси їх місця проживання, та доказів щоденного утримання їх спільної дочки ОСОБА_8 , обсягу витрат понесених позивачем на її утримання, однак поряд з цим відповідач визнає той факт, що спільна дочка з ним не проживає, а проживає разом із матір`ю, також відповідач й не заперечує наявності у нього обов`язку щодо утримання спільної дитини.
Отже, встановлено, що малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 та знаходиться на її утриманні, відповідач також має виконувати обов`язки щодо утримання своєї дитини, від чого фактично й не відмовляється.
В свою чергу, як зазначено відповідачем ОСОБА_3 він має на утриманні непрацездатну матір ОСОБА_9 , якій встановлено ІІ групу інвалідності та яка перебуває на його утриманні, та за якою він здійснює постійний догляд, на підтвердження чого надано акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду від 22.04.2025, та відповідну медичну документацію (а. с. 43-46).
Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, визначених статтею 188 Сімейного кодексу України не встановлено.
Відповідно до статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, встановлені обставини справи, оцінює надані докази в їх сукупності, виходячи з принципу розумності, при цьому суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпеченням необхідних для їх життєдіяльності, збереження рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька для забезпечення гармонійного розвитку.
Також суд враховує висновки Верховного Суду викладені в постанові у справі № 404/969/24 від 07 травня 2026 року, відповідно до висновків якого відповідно до статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Чинне законодавство не визначає, у якому розмірі мають стягуватись аліменти, закріплюючи виключно мінімальний розмір останніх. Суди, визначаючи розмір аліментів, мають враховувати вищевказані обставини у їх сукупності, перелік яких, своєю чергою, не є вичерпним.
Враховуючи вищевикладене, майновий стан сторін, що ОСОБА_3 є особою працездатного віку, має на утриманні матір ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якій встановлено ІІ групу інвалідності та яка перебуває на його утриманні і за якою він здійснює постійний догляд, відомості про незадовільний стан його здоров`я відсутні, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову про стягнення аліментів.
Разом з тим, наявність інших осіб на утриманні платника аліментів, на розсуд суду, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів до 1/6 частини доходу ОСОБА_3 , оскільки вказаний факт не може слугувати єдиною підставою для зменшення частки (1/4) від усіх видів доходу, що є стандартним розміром на одну дитину.
Відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження свого майнового стану, який би обґрунтовував необхідність визначення аліментів на утримання дочки у меншому розмірі ніж 1/4 частка від його заробітку (доходу).
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_3 , що відповідає інтересам дитини, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Щодо посилань відповідача про необхідність зазначення, максимального граничного рівня розміру аліментів – не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, що регламентоване положеннями частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України, суд зазначає наступне.
Один з батьків, або інших законних представників із яким поживає дитина може звернутися до суду із позовною заявою про стягнення аліментів, або з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, тобто розгляд питання про стягнення аліментів, може бути вирішено судом, як в позовному провадженні шляхом винесення рішення, так і в наказному провадженні шляхом видачі судового наказу. 
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 Сімейного кодексу України). 
Позовне провадження, передбачає надання можливості позивачу вимагати аліменти в розмірі, який може перевищувати розмір аліментів визначений нормами статей 183, 184 Сімейного кодексу України, та не передбачає встановлення верхньої межі розміру аліментів, які будуть підлягати до стягненню.
Тоді як, положеннями частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України, урегульовано порядок стягнення аліментів у наказному провадженні, а саме кореспондоване право на звернення до суду одного з батьків, або інших законних представників із яким поживає дитина, із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.
В рамках наказного провадження, яке є спрощеним видом судового провадження та передбачає спрощене, швидке вирішення питання, із яким звернувся до суду заявник, що, втім, врівноважується вимогами до форми і порядку такого звернення, законодавчо врегульовано вимоги, як до мінімальних так і до максимальних меж розміру, в тому числі й аліментів, що підлягають до стягненню в рамках такого провадження.
Враховуючи, що позивач звернулася до суду саме з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, справа розглядається за правилами позовного провадження, суд не може застосовувати норми законів, якими регулюється вирішення питань в наказному провадженні.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість та можливість задоволення позовних ОСОБА_1 в повному обсязі, оскільки інтереси дитини є пріоритетними.
Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 в силу пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" була звільнена від сплати судового збору, з відповідачки ОСОБА_3 в дохід держави відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України належить стягнути судовий збір в розмірі 1 331 грн 20 коп.
Керуючись статтями 84, 180-184 Сімейного кодексу України, статтями 10, 11, 12, 81, 141, 206, 247, 263-265, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд –
в и р і ш и в:
Позовну заяву задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви – 29.06.2026 і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_3 до Державного бюджету України (стягувач Державна судова адміністрація України) судовий збір в розмірі 1 331 (одну тисячу триста тридцять одну) грн 20 коп., перерахувати на р/ р UA908999980313111256000026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві / м. Київ / 22030106, код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його складання.
Повний текст рішення складено – 21.08.2026.
Позивач – ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .
Відповідач – ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
Головуючий: