Справа № 349/1677/25 
Провадження № 22-ц/4808/1369/26
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів Василишин Л. В.,
Максюти І. О.,
секретар Петрів Д. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» на рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2026 року у складі судді Рибій М. Г., ухвалене у м. Рогатин Івано-Франківської області, у справі за позовом ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Романа Матусяка» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року позивач ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» звернулося до відповідачів ОСОБА_1 та Фермерського господарства «Романа Матусяка» із позовом про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки, у якому просило визнати укладеною додаткову угоду № б/н від 02 травня 2025 року до договору оренди землі № б/н від 14 грудня 2017 року між ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» та ОСОБА_1 , визнати відсутнім у ФГ «Романа Матусяка» права оренди земельної ділянки площею 1,3959 га, кадастровий номер 2624486000:02:002:0069, яка розташована на території Рогатинської міської ради, номер запису про інше речове право: 24230388, а також скасувати запис щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 1,3959 га, кадастровий номер 2624486000:02:002:0069.
Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2026 року в задоволенні позову ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» до ОСОБА_1 , Фермерського господарства «Романа Матусяка» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки відмовлено. Постановлено стягнути з ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» на користь Фермерського господарства «Романа Матусяка» витрати понесені на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.
У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду в частині стягнення з ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» на користь Фермерського господарства «Романа Матусяка» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн., ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття», посилаючись на недоведеність обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення суду у зазначеній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в стягненні з ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» на користь ФГ «Романа Матусяка» витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.
На думку скаржника, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що дана справа є малозначною. А тому, враховуючи відсутність ціни позову та її нескладність, а також те, що фактично правнича допомога надавалась у межах єдиного предмета спору, єдиних фактичних обставин та єдиної правової позиції, виключається необхідність подвійного обсягу роботи адвоката. 
Судом не враховано те, що відповідачі мають спільний комерційний інтерес, оскільки є сторонами (орендар та орендодавець) договору оренди землі, укладеного з порушенням переважного права позивача, згідно матеріалів справи, а також те, що представник відповідача представляє інтереси відповідача ФГ «Романа Матусяка» у понад 70 справах за позовами ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» до фізичних осіб і ФГ «Романа Матусяка», що розглядалися Рогатинським районним судом, відповідно дані справи є аналогічними за своїм предметом і не потребували великого обсягу роботи адвоката.
ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» звертає увагу апеляційного суду на те, що представником відповідача по справі не вимагалось вивчення по даній справі маси різних документів, що стосуються відповідачів у даній справі, оскільки об`єкт оскарження один і відповідно доказова база також стосується виключно одного предмету. Зауважує, що у долученому до позовної заяви Акті виконаних робіт міститься перелік наданих послуг, де реально завищена їх вартість, а тому стягнення з позивача витрат на послуги адвоката у сумі 7 000 грн. свідчить про явне порушення співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг.
Також скаржник вказує на те, що представником відповідача не було надано суду належних доказів того, що позивачем було допущено зловживання процесуальними правами або того, що спір виник внаслідок неправильних чи необґрунтованих дій сторони позивача. А тому у суду першої інстанції, на його думку, відсутні підстави для задоволення заяв представника відповідача про стягнення з позивача понесених судових витрат по оплаті правової допомоги адвоката.
Крім того, зазначає, що стороною відповідача не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив заздалегідь необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету – порушення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Інші учасники справи правом подачі відзиву на апеляційну скаргу ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» не скористалися, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляли. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Із змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині розподілу судових витрат, а саме в частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскарженій частині.
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена судовою повісткою, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без її участі.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» адвоката Гарагуца І. Ф., який просив апеляційну скаргу задовольнити, представника відповідача Фермерського господарства «Романа Матусяка» адвоката Падучак І. І., яка просила рішення суду в оскарженій частині залишити без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам судове рішення в оскарженій частині відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття», суд першої інстанції не встановив порушення переважного права позивача на укладення договору оренди землі, а також підстав для поновлення договору оренди землі відповідно до ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі». Також суд, керуючись принципом співмірності розміру витрат на правничу допомогу із складністю справи та виконаної роботи, здійснив розподіл судових витрат, стягнувши з позивача на користь відповідача ФГ «Романа Матусяка» 4 000 грн. витрат на правничу допомогу із заявлених ним 7 000 грн.
З цими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.
У справі, що переглядається встановлено, що ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» звернулося до відповідачівОСОБА_1 та Фермерського господарства «Романа Матусяка» з позовом про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
В ході розгляду даної справи 09 січня 2026 року представник відповідача ФГ «Романа Матусяка» адвокат Падучак І. І. подала відзив на позовну заяву ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття», у якому в тому числі просила стягнути витрати на правничу допомогу. До вказаного відзиву адвокатом Падучак І. І. було додано копії ордеру на надання правничої допомоги, а також Акт виконаних робіт №41/30/25 від 07 січня 2026 року із зазначенням переліку наданих юридичних послуг у розмірі 7 000 грн. (а.с. 47-55).
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 8 статі 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (§80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (§95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №199/3939/18-ц.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23 виснувала, що в частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.
Отже, Велика Палата Верховного Суду послідовно сформувала та дотримується підходу, за якого клопотання іншої сторони є обов`язковою передумовою для зменшення судом витрат на правничу допомогу лише в контексті критеріїв, наведених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Натомість критерії, окреслені в частині третій статті 141 ЦПК України, суд може застосувати і з власної ініціативи, незалежно від наявності клопотань іншої сторони.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Близькі за змістом висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 №922/1964/21.
У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року №755/9215/15-ц та постанові від 05 липня 2023 у справі №911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Такі ж висновки викладені в додатковій постанові Верховного Суду від 24 березня 2025 року у справі № 677/1985/23, постанові Верховного Суду від 15 січня 2026 у справі № 681/947/24, постанові Верховного Суду від 18 березня 2026 року у справі № 752/18031/22.
Також слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною.
Колегія суддів зауважує, що представником відповідача ФГ «Романа Матусяка» адвокатом Падучак І. І. на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу надано належні та допустимі докази, а саме: копії ордеру на надання правничої допомоги, а також Акт виконаних робіт №41/30/25 від 07 січня 2026 року із зазначенням переліку наданих юридичних послуг у розмірі 7 000 грн., з яких: вивчення позовної заяви та судової практики вартістю 3 000 грн., підготовка та подання відзиву на позовну заяву – 4 000 грн. 
З урахуванням вищезазначених норм процесуального права та висновків Верховного Суду, беручи до уваги відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» до відповідачів, виходячи із принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія погоджується із висновком суду про часткове стягнення з позивача на користь відповідача ФГ «Романа Матусяка» витрат на правничу професійну допомогу у розмірі 4 000 грн. із понесених ним 7 000 грн. 
Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що дана справа є малозначною, а тому, з врахуванням того, що фактично правнича допомога надавалась у межах єдиного предмета спору, єдиних фактичних обставин та єдиної правової позиції, виключається необхідність подвійного обсягу роботи адвоката, оскільки відмова у стягненні з позивача на користь відповідача понесених ним судових витрат буде суперечити меті впровадження принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Будь-яких інших доводів, які б спростовували правильність рішення суду в оскарженій частині в апеляційній скарзі не наведено.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Таким чином, суд першої інстанції правильно застосував норми процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про часткове стягнення з позивача на користь відповідача ФГ «Романа Матусяка» витрат на правничу професійну допомогу
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального права.
Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм процесуального права.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ «Агрокомпанія Прикарпаття» – залишити без задоволення.
Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 12 травня 2026 року в частині стягнення судових витрат – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено 09 вересня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта