Справа № 153/1888/25
Провадження № 22-ц/801/1361/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року	Справа № 153/1888/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого Берегового О. Ю. (судді – доповідача),
суддів Ковальчука О.В., Панасюка О.С., 
учасники справи:
позивач: ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ»,
відповідач: ОСОБА_1 ,
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Бардина Михайла Богдановича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2026 року, яке ухвалив суддя Федчишен С.А., повний текст складено 24 березня 2026 року,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог. 
В листопаді 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «СІТІ КОЛЕКТ» звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи позовні вимоги тим, що 16 лютого 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №3465492 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти на споживчі потреби, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, що передбачені договором. Позивач зазначає, що відповідач здійснював часткові платежі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №3465492 від 16 лютого 2023 року. Здійснюючи платежі, відповідач своїми конклюдентними діями підтвердив прийняття умов укладеного кредитного договору, який створив для нього цивільні права та обов`язки. 
26 жовтня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК Профіт» укладено договір факторингу №26102023, за яким первісний кредитор відступив товариству «ФК Профіт» право вимоги за кредитним договором. 
09 вересня 2025 року згідно договору факторингу №ДО-20250909/001 ТОВ «ФК Профіт» відступило ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» право вимоги до ОСОБА_1 за договором №3465492 від 16 лютого 2023 року. Зобов`язання за кредитним договором відповідачем виконано не було, що і стало підставою для звернення до суду з позовом.
Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» заборгованість за кредитним договором №3465492 від 16 лютого 2023 року в розмірі 94 291,99 грн, з яких: 19 999,99 грн – заборгованість за тілом кредиту, 74 292,00 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також судові витрати.
Рішення суду першої інстанції.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2026 року позов ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «СІТІ «КОЛЕКТ» заборгованість за кредитним договором №3465492 від 16 лютого 2023 року в розмірі 94 291,99 грн, з яких: 19 999,99 грн – заборгованість за тілом кредиту, 74 292,00 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також 2422,40 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 3000,00 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 – адвокат Бардин М.Б. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, а встановлені судом обставини справи не підтверджені належними доказами. Просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції стягуючи заборгованість з відповідача на користь позивача не звернув увагу на те, що новий кредитор не надіслав повідомлення боржнику (відповідачу) про заміну кредитора з визначеною сумою грошової вимоги. Також вказав, що в матеріалах справи відсутній доказ передачі права вимоги (реєстр боржників) за виконанням зобов`язань за договором № 3465492 від 16 лютого 2023 року.
Провадження у справі в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 травня 2026 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом першої інстанції встановлено, що 16 лютого 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено договір №3465492 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит у розмірі 20 000,00 грн строком на 360 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом. Періодичність сплати процентів - кожні 20 днів. Детальні терміни (дати) повернення (виплати) кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.
Кредит надано у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту з використанням реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту у випадку не можливості зарахування платежу на зазначену платіжну карту з будь-яких причин, які не залежать від Товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки) (п. 2.1 Договору).
Відповідно до п. 1.4. договору процентна ставка фіксована: п. 1.4.1. Стандартна процента ставка становить 2,00% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. 1.4.2. Знижена процентна ставка становить 0,90% в день.
Така ж інформація стосовно розміру кредиту, строку його повернення, узгоджений сторонами графік платежів була доведена відповідачу у паспорті споживчого кредиту.
Вказані документи підписані електронним підписом відповідача C941.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №3465492 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16 лютого 2023 року, складеного ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», відповідачу нарахована заборгованість у розмірі 94 291,99 грн, з яких: 19 999,99 грн – заборгованість за тілом кредиту, 74 292,00 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом.
Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення коштів, сплати процентів не виконав, ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ», як новий кредитор, звернувся до суду з даними позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи заборгованість в загальному розмірі 94291,99 грн, суд першої інстанції, виходив з того, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, свої зобов`язання щодо повернення коштів за кредитним договором в установлені в ньому строки не виконав, відсотки не сплатив. ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» отримало право вимоги за договором факторингу щодо вказаного кредитного договору укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Позиція суду апеляційної інстанції.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Колегією суддів враховано, що без здійснення входу позичальником на сайт кредитодавця, без отримання ним умов договору (оферти) і повідомлення з одноразовим ідентифікатором та без введення відповідачем одноразового ідентифікатора, що означає прийняття пропозиції (акцепту), кредитний договір не був би укладеним.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 28 квітня 2021року у справі №234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі №234/8079/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Відповідач ОСОБА_1 не оспорює факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, однак вважає, що позивачем не доведено факту переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором від первісного кредитора до останнього кредитора ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ».
Щодо права вимоги позивача
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
26 жовтня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» укладено договір факторингу № 26102023, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «ФК ПРОФІТ» право вимоги за кредитним договором.
09 вересня 2025 року між ТОВ «ФК Профіт» та ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» (фактор) укладено договір факторингу № ДО-20250909/001, згідно умов якого клієнт відступає фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту фінансування за відступлення прав вимог у порядку та у строки, встановлені цим договором.
Згідно з додатком 1 Реєстр боржників до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09 вересня 2025 року, заборгованість відповідача за кредитним договором №3465492 складає 94291,99 грн.
Апеляційний суд звертає увагу, що передача права вимоги відбулась в межах часових рамок чинності договору факторингу, оскільки даним договором не обмежена можливість передачі прав вимог лише тими договорами, які існували до моменту укладення договору.
Таким чином, колегія суддів визнає, що вищезазначені копії договорів факторингу, додаткових угод та реєстр права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах.
Крім того, наявний в матеріалах справи додаток 1 Реєстр боржників до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09 вересня 2025 року та копія витягу з реєстру боржників до договору факторингу № ДО-20250909/001 від 09 вересня 2025 року, беззаперечно підтверджує перехід права вимоги до позивача ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ», тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення відповідача про відступлення права вимоги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції з огляду на таке.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: факторингу (глава 73 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника.
Згідно з частиною другою цієї статті, у разі якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, а виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Разом з тим, зазначена норма не передбачає припинення зобов`язання боржника або звільнення його від обов`язку виконання у разі неповідомлення про заміну кредитора.
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач виконав зобов`язання перед первісним кредитором після відступлення права вимоги або вчиняв дії, спрямовані на таке виконання.
За таких обставин саме по собі неповідомлення відповідача про відступлення права вимоги не впливає на обсяг його зобов`язань за вказаним кредитним договором та не є підставою для відмови у задоволенні позову.
Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що судом першої інстанції встановлено факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором щодо повернення кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Таким чином колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін з урахуванням мотивів викладених у цій постанові. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бардина Михайла Богдановича залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий     О. Ю. Береговий 

Судді      О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк