КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2026 року місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 381/3984/24
номер провадження: 22-ц/824/8639/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А., 
за участю секретаря - Габунії М.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2025 року у складі судді Ковалевської Л.М., у справі позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
Позовна заява мотивована тим, що 22 лютого 1992 року ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_1 , який зареєстрований у Червоно-Мотовилівській сільській раді Фастівського району, актовий запис №4. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2023 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано.
Позивачка указувала, що за час шлюбу сторонами у справі за спільні кошти було придбано такі транспортні засоби: спеціалізований напівпричеп Н/ПР- рефрижератор - Е марки TRAILOR, модель EUROGAM 247; автомобіль марки MERCEDES-BENZ, Е 320; вантажний спеціалізований сідловий тягач-Е марки VOLVO, модель FH 440; автомобіль марки WIELTON, NS 34; спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е марки RENAULT, модель PREMIUM 440; автомобіль марки VOLVO, модель FH 12-42T. Вказані транспортні засоби були зареєстровані на праві власності на відповідача ОСОБА_1 .
Зазначала, що між сторонами добровільної згоди щодо поділу вказаного майна не досягнуто, а тому вона змушена звернутись до суду.
З урахуванням наведеного, позивачка ОСОБА_2 просила:
- визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортні засоби: марки TRAILOR EUROGAM 247, 1997 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ; марки MERCEDES-BENZ, E 320, 2007 року випуску, колір чорний, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 ; марки VOLVO FH 440 спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, 2007 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 ; марки WIELTON NS 34, 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_7 ; марки RENAULT PREMIUM 440 спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, 2006 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_10 ; автомобіль марки VOLVO, модель FH 12-42T, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 , об`єм двигуна 12100 см?, дата реєстрації 27 січня 2012 року;
- у порядку поділу спільного майна подружжя залишити у власності ОСОБА_1 такі транспортні засоби:
марки TRAILOR EUROGAM 247, 1997 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 273 620 грн 00 коп.;
марки MERCEDES-BENZ, E 320, 2007 року випуску, колір чорний, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 , вартістю 376 640 грн 00 коп.;
марки VOLVO FH 440 спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, 2007 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_7 , вартістю 627 180 грн 00 коп.;
марки WIELTON NS 34, 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_7 , вартістю 326 990 грн 77 коп.;
марки RENAULT PREMIUM 440 спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, 2006 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_10 , вартістю 424 310 грн 00 коп.,
- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості автомобілів у сумі 1 014 370 грн 39 коп.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2025 року заяву представника позивачки задоволено.
Позовну вимогу ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя транспортні засоби: марки TRAILOR EUROGAM 247, 1997 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_12 ; марки MERCEDES-BENZ, Е 320, 2007 року випуску, колір чорний, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_13 , реєстраційний номер НОМЕР_14 ; марки VOLVO FH 440 спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, 2007 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_15 ; марки WIELTON NS 34, 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_15 ; марки RENAULT PREMIUM 440 спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, 2006 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_16 - залишено без розгляду.
Позовну вимогу ОСОБА_2 про залишення у власності ОСОБА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя транспортних засобів, а саме:
марки TRAILOR EUROGAM 247, 1997 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_12 ; вартістю 273 620 грн 00 коп.;
марки MERCEDES-BENZ, Е 320, 2007 року випуску, колір чорний, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_13 , реєстраційний номер НОМЕР_14 , вартістю 376 640 грн 00 коп.;
марки VOLVO FH 440 спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, 2007 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , реєстраційний номер НОМЕР_15 , вартістю 627 180 грн 00 коп.;
марки WIELTON NS 34, 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , реєстраційний номер: НОМЕР_15 , вартістю 326 990 грн 77 коп.;
марки RENAULT PREMIUM 440 спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, 2006 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_17 ; вартістю 424 310 грн 00 коп. - залишено без розгляду.
Продовжено судовий розгляд у частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про:
визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіля марки VOLVO, модель FH 12-42Т, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 , об`єм двигуна 12100 см?, дата реєстрації 27 січня 2012 року;
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за 1/2 частину вартості транспортних засобів: марки MERCEDES-BENZ, Е 320 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_13 ; марки TRAILOR EUROGAM 247, 1997 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 ; марки VOLVO, модель FH 440 спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач - Е, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 ; марки WIELTON NS 34, 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 ; марки RENAULT PREMIUM 440 спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, 2006 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_9 , у розмірі 1 014 370 грн 39 коп.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «VOLVO», модель FH 12-42Т, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 , об`єм двигуна 12100 см3, дата реєстрації 27 січня 2012 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості транспортних засобів:
марки «MERCEDES-BENZ Е 320» 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_13 ;
марки «TRAILOR EUROGAM 247», 1997 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_1 ;
марки «VOLVO», модель FH 440 спеціалізований вантажний - спеціалізований сідловий тягач-Е, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 ;
марки «WIELTON NS 34», 2008 року випуску, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 ;
марки «RENAULT PREMIUM 440» спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е, 2006 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова рами) НОМЕР_9 , у розмірі 809 324 грн 79 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що спірне майно було набуте ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за час шлюбу, а тому на нього поширюється презумпція спільної сумісної власності подружжя, яку відповідач ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не спростував. При визначенні розміру компенсації суд першої інстанції виходив із дійсної ринкової вартості транспортних засобів, надавши перевагу оцінкам, найбільш наближеним за часом до розгляду справи, та визначив належну ОСОБА_2 1/2 частину їх вартості у сумі 809 324 грн 79 коп. Щодо автомобіля VOLVO FH 12-42Т суд встановив, що він був придбаний у період шлюбу та зареєстрований за ОСОБА_1 , а наданий ним договір купівлі-продажу стосувався іншого транспортного засобу, тому не спростовував належність цього автомобіля як спільного майна подружжя.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав установленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , яким:
відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя транспортного засобу VOLVO FH 12-42T, 2009 року випуску, номер кузова НОМЕР_11 ;
- відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя транспортного засобу MERCEDES-BENZ E 320, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 ;
- у порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину вартості транспортних засобів у розмірі 569 780 грн 94 коп.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив та не оцінив надані відповідачем експертні оцінки ринкової вартості транспортних засобів, не навів мотивів їх відхилення та безпідставно визначив розмір грошової компенсації на підставі доказів, поданих позивачкою.
Вказує, що за його клопотанням суд першої інстанції призначив товарознавчу експертизу для визначення ринкової вартості спірних транспортних засобів. Водночас провести експертизу не вдалося, оскільки на час її проведення транспортні засоби вже не перебували у власності відповідача, а їх новий власник не надав експерту доступу до них. Незважаючи на це, суд відмовив у залученні нового власника транспортних засобів до участі у справі як третьої особи та у проведенні повторної експертизи, чим, на думку відповідача, позбавив його можливості довести іншу ринкову вартість спірного майна.
Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував стандарт доказування, фактично пов`язавши можливість установлення дійсної ринкової вартості транспортних засобів із перебуванням їх у власності відповідача, та не врахував принцип переваги більш вірогідних доказів. На переконання відповідача, подані ним експертні оцінки підтверджують іншу, нижчу ринкову вартість транспортних засобів, а тому підлягали оцінці судом у сукупності з іншими доказами.
Наголошує, що суд не надав належної оцінки поданим ним договорам купівлі-продажу транспортних засобів, не перевірив обставин і часу їх відчуження та дійшов необґрунтованого висновку про належність відповідачу майна, яке, за його твердженням, було продане ще під час перебування сторін у шлюбі. При цьому суд обмежився висновком про фактичне відчуження відповідачем спірного майна, не встановивши його дійсної ринкової вартості, що призвело до неправильного визначення розміру належної позивачці грошової компенсації.
Крім того, вказує, що розгляд справи завершено за відсутності відповідача та його представника, який очікував на участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, що свідчить про однобічний та неповний розгляд справи, порушення принципів змагальності, рівності сторін і права на справедливий судовий розгляд.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Будова Н.М. подала відзив на апеляційну скаргу та письмові пояснення, в яких просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та неналежну оцінку доказів, не конкретизував, які саме докази суд не дослідив, які обставини залишив нез`ясованими та які висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції врахував подані відповідачем оцінки вартості транспортних засобів та, зокрема на підставі цих доказів, частково задовольнив позов, зменшивши розмір грошової компенсації за 1/2 частину вартості транспортних засобів до 809 324 грн 79 коп., а тому твердження відповідача про неврахування наданих ним доказів не відповідають обставинам справи.
Щодо автомобіля VOLVO FH 12-42T, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 вказує, що згідно з листом РСЦ ГСЦ МВС у місті Києві від 23 листопада 2023 року, цей транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_1 27 січня 2012 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі. Водночас наданий відповідачем договір купівлі-продажу від 12 липня 2022 року стосується іншого автомобіля VOLVO з номером шасі НОМЕР_18 , а тому не підтверджує відчуження автомобіля, визнаного судом спільною сумісною власністю подружжя. Стосовно автомобіля MERCEDES-BENZ E 320, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , зазначає, що окремої вимоги про визнання права спільної сумісної власності на цей транспортний засіб позивачка не заявляла і суд першої інстанції такого рішення не ухвалював. Разом із тим автомобіль був придбаний та зареєстрований 24 січня 2007 року, у період шлюбу сторін, а проданий відповідачем 22 лютого 2024 року, тобто після розірвання шлюбу без повідомлення та згоди позивачки, у зв`язку із чим його вартість правомірно врахована судом під час поділу спільного майна подружжя. Наголошує, що спірні транспортні засоби були придбані сторонами під час шлюбу, а згодом відчужені відповідачем без згоди позивачки та проти її волі, тому при поділі спільного майна має враховуватися їхня дійсна ринкова вартість на час розгляду справи. За неможливості огляду відчужених транспортних засобів визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми технічними характеристиками майна, а не ціна, зазначена в договорах купівлі-продажу. Вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, належно дослідив надані сторонами докази та правильно застосував норми матеріального і процесуального права, тоді як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до приписів ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У відповідності до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У ч.1 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.3 ст.368 ЦК України).
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.60 СК України).
Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 756/8056/19 (провадження № 14-94цс21)).
Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тлумачення ст.61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (див. зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 січня 2024 року у справі № 755/12204/18 (провадження № 61-2401св21)).
Позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20)).
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 листопада 2018 року в справі № 589/4889/15-ц (провадження № 61-8808св18) зроблено висновок що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що:
«у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК України.
Частиною 1 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
Поділ майна подружжя, що перебуває у їхній спільній сумісній власності, є підставою для набуття особистої приватної власності кожним із подружжя. Встановивши, що об`єкт поділу належить сторонам на праві спільної сумісної власності та вирішивши надалі питання про такий поділ, власність сторін спору на цей об`єкт стає спільною частковою (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2024 року в справі № 755/4429/22 (провадження № 61-17782св23)).
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 лютого 1992 року позивачка ОСОБА_2 уклала шлюб із відповідачем ОСОБА_1 , який було зареєстровано Червономотовилівською сільською радою Фастівського району, про що складено актовий запис № 4.
Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2023 року у справі № 381/2757/23 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.
Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ними за спільні кошти було придбано транспортні засоби, а саме: спеціалізований напівпричіп Н/ПР-рефрижератор-Е марки TRAILOR, модель EUROGAM 247; автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель E 320; вантажний спеціалізований сідловий тягач-Е марки VOLVO, модель FH 440; транспортний засіб марки WIELTON, модель NS 34; спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е марки RENAULT, модель PREMIUM 440; автомобіль марки VOLVO, модель FH 12-42T.
Правовстановлюючі документи на зазначені транспортні засоби в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі були оформлені на ім`я відповідача ОСОБА_1 . 
Сам по собі факт державної реєстрації транспортного засобу на ім`я одного з подружжя не свідчить про належність такого майна цьому з подружжя на праві особистої приватної власності та не спростовує презумпції спільності майна, набутого у період шлюбу.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 07 грудня 2023 року у справі № 442/3741/21 (провадження № 61-1292св23), відповідно до якої реєстрація права на майно, у тому числі на транспортний засіб, лише за одним із подружжя не спростовує презумпції належності такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності, якщо воно було набуте під час шлюбу. Особа, яка заперечує поширення на відповідне майно режиму спільної сумісної власності, повинна довести обставини, які свідчать про його набуття за особисті кошти або на іншій передбаченій законом підставі, що виключає режим спільності майна подружжя.
Отже, оскільки судом першої інстанції встановлено, що транспортні засоби: MERCEDES-BENZ E 320; TRAILOR EUROGAM 247; VOLVO FH 440; WIELTON NS 34; RENAULT PREMIUM 440 та VOLVO FH 12-42T були придбані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, а доказів їх набуття ОСОБА_1 за особисті кошти або з інших підстав, що виключали б режим спільної сумісної власності, матеріали справи не містять, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив із належності зазначених транспортних засобів до спільного майна подружжя при вирішенні вимоги про стягнення грошової компенсації за 1/2 частину їх вартості, а щодо автомобіля VOLVO FH 12-42T - дійшов правильного висновку про визнання його об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Відтак вартість транспортних засобів: MERCEDES-BENZ E 320, TRAILOR EUROGAM 247, VOLVO FH 440, WIELTON NS 34 та RENAULT PREMIUM 440 підлягала врахуванню при визначенні розміру грошової компенсації, належної ОСОБА_2 у зв`язку з поділом спільного майна подружжя.
При цьому колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо належності автомобіля марки VOLVO, модель FH 12-42T, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 , до об`єктів права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Як установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно з інформацією ГСЦ МВС, наданою на запит адвоката Будової Н.М. від 23 листопада 2023 року, станом на вказану дату за ОСОБА_1 був зареєстрований, зокрема, автомобіль марки VOLVO, модель FH 12-42T, 2000 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 , об`єм двигуна 12100 см?, дата реєстрації 27 січня 2012 року.
Отже, зазначений транспортний засіб був набутий та зареєстрований за ОСОБА_1 у період перебування його у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . При цьому після розірвання шлюбу у вересні 2023 року станом на 23 листопада 2023 року вказаний автомобіль продовжував обліковуватися за ОСОБА_1 , що узгоджується з висновком суду першої інстанції про набуття такого майна у шлюбі та поширення на нього режиму спільної сумісної власності подружжя.
Колегія суддів також погоджується з оцінкою суду першої інстанції щодо доводів ОСОБА_1 про відчуження вказаного автомобіля на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7296/22/1//038315 від 12 липня 2022 року.
Як правильно встановлено судом, зазначений договір не стосується спірного автомобіля VOLVO FH 12-42T з номером шасі НОМЕР_11 , оскільки містить відомості про інший транспортний засіб з номером шасі НОМЕР_19 та іншої моделі VOLVO FM. Відтак цей договір не містить відомостей щодо предмета доказування у цій частині спору та не підтверджує відчуження саме того транспортного засобу, право на який заявлено ОСОБА_2 .
За таких обставин посилання ОСОБА_1 на договір від 12 липня 2022 року не спростовують встановленого судом першої інстанції факту належності автомобіля VOLVO FH 12-42T до спільного майна подружжя, оскільки стосуються іншого транспортного засобу.
Колегія суддів також враховує, що доказів набуття автомобіля VOLVO FH 12-42T ОСОБА_1 за особисті кошти, його належності йому на праві особистої приватної власності або існування інших обставин, які виключали б поширення на нього режиму спільної сумісної власності подружжя, матеріали справи не містять.
Таким чином, встановлені у справі обставини у своїй сукупності свідчать про те, що автомобіль марки VOLVO, модель FH 12-42T, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_11 , був набутий у період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а тому суд першої інстанції обґрунтовано визнав його об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У зв`язку з цим колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 у цій частині, оскільки висновок суду відповідає встановленим обставинам справи та ґрунтується на належних і допустимих доказах, тоді як доводи ОСОБА_1 такого висновку не спростовують.
Обґрунтовуючи підтвердження вартості спірних транспортних засобів позивачкою до матеріалів справи були долучені відповідні звіти про оцінку транспортних засобів, у яких визначено їх середньоринкову вартість станом на 30 жовтня 2023 року.
Так, відповідно до звіту № 8966/10/23 про оцінку транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ E 320, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_13 , середньоринкову вартість зазначеного автомобіля станом на 30 жовтня 2023 року визначено у розмірі 376 640 грн 00 коп. (а.с. 107-136, т.1).
Згідно зі звітом № 8964/10/23 про оцінку транспортного засобу марки TRAILOR EUROGAM 247, 1997 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , його середньоринкова вартість станом на 30 жовтня 2023 року становила 273 620 грн 00 коп. (а.с. 137-159, т.1).
Відповідно до звіту № 8965/10/23 про оцінку транспортного засобу марки VOLVO, модель FH 440, спеціалізованого вантажного сідлового тягача-Е, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , середньоринкову вартість цього транспортного засобу станом на 30 жовтня 2023 року визначено у сумі 627 180 грн 00 коп. (а.с. 82-106, т.1).
Згідно зі звітом № 8962/10/23 про оцінку транспортного засобу марки WIELTON NS 34, 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , середньоринкова вартість вказаного транспортного засобу станом на 30 жовтня 2023 року становила 326 990 грн 17 коп. (а.с.53-81, т.1).
Також відповідно до звіту № 8966/10/23 про оцінку транспортного засобу марки RENAULT PREMIUM 440, спеціалізованого вантажного сідлового тягача-Е, 2006 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , його середньоринкову вартість станом на 30 жовтня 2023 року визначено у розмірі 424 310 грн 00 коп. (а.с. 28-52, т.1).
Надані ОСОБА_2 звіти містять відомості про середньоринкову вартість п`яти спірних транспортних засобів станом на 30 жовтня 2023 року та були надані суду на підтвердження заявленого позивачкою розміру вартості майна, що є предметом спору.
Водночас, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 також подав суду звіти про оцінку спірних транспортних засобів, які стосуються лише чотирьох транспортних засобів, за винятком автомобіля марки VOLVO, модель FH 12-42Т, та містять відомості про їх середньоринкову вартість станом на 14 листопада 2024 року.
Так, відповідно до звіту № 215/24 про оцінку транспортного засобу марки RENAULT PREMIUM 440, спеціалізованого вантажного сідлового тягача-Е, 2006 року випуску, червоного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_9 , його середньоринкову вартість станом на 14 листопада 2024 року визначено у розмірі 281 627 грн 27 коп. (а.с.225-235, т.1).
Згідно зі звітом № 218/24 про оцінку транспортного засобу марки TRAILOR EUROGAM 247, 1997 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , середньоринкова вартість цього транспортного засобу станом на 14 листопада 2024 року становила 158 275 грн 17 коп. (а.с.236-247, т.1).
Відповідно до звіту № 217/24 про оцінку транспортного засобу марки WIELTON NS 34, 2008 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_8 , його середньоринкову вартість станом на 14 листопада 2024 року визначено у сумі 230 684 грн 45 коп. (а.с.248-257, т.1).
Крім того, згідно зі звітом № 216/24 про оцінку транспортного засобу марки VOLVO, модель FH 440, спеціалізованого вантажного сідлового тягача-Е, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_6 , середньоринкова вартість цього транспортного засобу станом на 14 листопада 2024 року становила 571 422 грн 69 коп. (а.с. 258-269, т.1).
Згідно з положеннями ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК України).
При цьому спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч.2 та ч.3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.
Положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.
Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст.61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (див. постанову Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 545/2396/20 (провадження № 61-4894св22)).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідача ОСОБА_1 про неналежне дослідження наданих ним доказів та неправильне визначення ринкової вартості спірних транспортних засобів, виходячи з такого.
Як убачається з матеріалів справи, доводи ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не врахував надані ним звіти про оцінку транспортних засобів, спростовуються самим змістом оскаржуваного рішення.
Так, при визначенні вартості автомобіля RENAULT PREMIUM 440 суд першої інстанції врахував саме поданий ОСОБА_1 звіт № 215/24, відповідно до якого середньоринкова вартість цього транспортного засобу станом на 14 листопада 2024 року становила 281 627 грн 27 коп.
Аналогічно щодо транспортного засобу TRAILOR EUROGAM 247 суд поклав в основу розрахунку наданий відповідачем звіт № 218/24, яким його середньоринкову вартість станом на 14 листопада 2024 року визначено у розмірі 158 275 грн 17 коп.
Щодо транспортного засобу WIELTON NS 34 суд першої інстанції також врахував саме наданий ОСОБА_1 звіт № 217/24, відповідно до якого його середньоринкова вартість становила 230 684 грн 45 коп.
Також щодо автомобіля VOLVO FH 440 суд першої інстанції виходив із даних звіту № 216/24, поданого ОСОБА_1 , яким середньоринкову вартість цього транспортного засобу станом на 14 листопада 2024 року визначено у сумі 571 422 грн 69 коп.
Отже, при визначенні вартості чотирьох із п`яти транспортних засобів суд першої інстанції фактично прийняв докази, які надані відповідачем ОСОБА_1 , а не позивачкою ОСОБА_2 . При цьому суд обґрунтовано виходив із того, що звіти відповідача складені станом на 14 листопада 2024 року, тобто більш пізніше у порівнянні із поданими позивачкою ОСОБА_2 звітами від 30 жовтня 2023 року, а відтак є більш наближеними до часу розгляду справи.
Сукупна вартість зазначених чотирьох транспортних засобів визначена відповідно до наданих відповідачем доказів, становила 1 242 009 грн 58 коп. (281 627 грн 27 коп. + 158 275 грн 17 коп. + 230 684 грн 45 коп. + 571 422 грн 69 коп.).
Щодо транспортного засобу MERCEDES-BENZ E 320, 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_13 ОСОБА_1 не надав суду окремого звіту про визначення його середньоринкової вартості, складеного суб`єктом оціночної діяльності. Натомість відповідач посилався на договір купівлі-продажу від 22 лютого 2024 року, в якому ціна автомобіля зазначена у розмірі 49 000 грн 00 коп., а його представник у судовому засіданні зазначав, що фактична ціна продажу автомобіля становила приблизно 120 000 грн 00 коп.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно не ототожнив зазначену в договорі ціну продажу з дійсною ринковою вартістю автомобіля, оскільки сам по собі договір купівлі-продажу засвідчує погоджену сторонами конкретного правочину ціну відчуження транспортного засобу, однак не встановлює його середньоринкову вартість станом на час розгляду справи.
Також пояснення представника ОСОБА_1 про те, що автомобіль фактично був проданий приблизно за 120 000 грн 00 коп., не були підтверджені відповідним звітом про оцінку, висновком експерта, документами про фактичні розрахунки між сторонами правочину або іншими належними доказами, які б дозволяли встановити саме ринкову вартість цього транспортного засобу.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання ОСОБА_1 на вартість у розмірі 49 000 грн 00 коп. та 120 000 грн 00 коп., як на належне підтвердження середньоринкової вартості MERCEDES-BENZ E 320 і поклав в основу розрахунку поданий ОСОБА_2 звіт № 8966/10/23, відповідно до якого середньоринкова вартість цього автомобіля становила 376640 грн00 коп. 
Такий підхід суду першої інстанції узгоджується з указаною вище усталеною практикою Верховного Суду про те, що при недосягненні між подружжям згоди щодо вартості майна визначенню підлягає його дійсна ринкова вартість на час розгляду справи. Саме з огляду на цей критерій суд обґрунтовано надав перевагу оцінкам транспортних засобів, складених станом на 14 листопада 2024 року, оскільки вони об`єктивно відображають дійсну ринкову вартість майна на час вирішення спору судом. Водночас щодо MERCEDES-BENZ E 320 ОСОБА_1 не подав іншого належного звіту, який би підтверджував дійсну ринкову вартість цього автомобіля, а наведені відповідачем суми 49 000 грн 00 коп. та 120 000 грн 00 коп. не є тотожними ринковій вартості автомобіля у розумінні зазначеної вище практики Верховного Суду. 
Тому врахування судом звіту № 8966/10/23 із визначеною середньоринковою вартістю автомобіля у розмірі 376 640 грн 00 коп. було зумовлене не формальною перевагою доказів однієї зі сторін, а необхідністю встановити найбільш достовірну та об`єктивну ринкову вартість спірного транспортного засобу для правильного визначення розміру компенсації на час вирішення справи.
Відтак загальна вартість п`яти транспортних засобів була визначена судом першої інстанції у сумі 1 618 649 грн 58 коп., а саме: 1 242 009 грн 58 коп. - вартість чотирьох транспортних засобів, яка визначена у звітах, поданих ОСОБА_1 , та 376 640 грн 00 коп. - вартість автомобіля MERCEDES-BENZ E 320, яка визначена у звіті, поданого позивачкою.
Отже, суд першої інстанції правильно визначив вартість спірного майна, обґрунтовано врахував щодо транспортних засобів RENAULT PREMIUM 440, TRAILOR EUROGAM 247, WIELTON NS 34 та VOLVO FH 440 більш пізні за часом звіти про оцінку, подані ОСОБА_1 станом на 14 листопада 2024 року, як такі, що є більш наближеними до часу розгляду справи та об`єктивно відображають дійсну ринкову вартість майна, а щодо MERCEDES-BENZ E 320 - звіт № 8966/10/23, поданий ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 іншого належного звіту про ринкову вартість цього автомобіля не надав. 
Відтак визначення загальної вартості п`яти транспортних засобів у сумі 1 618 649 грн 58 коп. та належної ОСОБА_2 компенсації (1/2 частина майна) у розмірі 809 324 грн 79 коп. ґрунтується на належно досліджених доказах, відповідає принципу визначення дійсної ринкової вартості майна на час розгляду справи, а тому колегія суддів погоджується з таким розрахунком суду першої інстанції.
Тому доводи апеляційної скарги про неправильне визначення судом першої інстанції ринкової вартості спірних транспортних засобів та, як наслідок, розміру грошової компенсації, є необґрунтованими з наведених вище підстав. 
Таким чином, правильно встановивши фактичні обставини справи, повно та всебічно дослідивши надані сторонами докази, надавши їм належну правову оцінку та правильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, зокрема про визнання автомобіля VOLVO, модель FH 12-42T, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за 1/2 частину вартості спірних транспортних засобів у розмірі 809 324 грн 79 коп. Висновки суду відповідають встановленим у справі обставинам, ґрунтуються на належних і допустимих доказах, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують правильності та законності оскаржуваного рішення.
Отже суд першої інстанції виконав вимоги ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.
Щодо доводів апеляційної скарги про незалучення до участі у справі нового власника відчужених транспортних засобів, то колегія суддів зазначає, що предметом даного спору є поділ майна подружжя та визначення розміру грошової компенсації у правовідносинах між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Оскаржуваним рішенням питання про права чи обов`язки набувача транспортних засобів не вирішувалося. Тому саме по собі незалучення такої особи до участі у справі не змінює предмета та меж доказування у цьому спорі й не свідчить про неправильність висновків суду щодо правового режиму майна та розміру компенсації.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах, 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 вересня 2026 року.

Головуючий

Судді: