ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
14.07.2026	Справа № 910/5675/26	

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи
за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСАП СОЛЮШН» 
про стягнення 158 613,51 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСАП СОЛЮШН» (далі - відповідач) про стягнення 158613,51 грн, з яких: 123 339,52 грн - заборгованість за генеральним договором про кредитування №11530750000 від 28.06.2022 за кредитом, 35 273,99 грн - за процентами за користування простроченою сумою кредиту, що нараховані з 01.10.2023 по 30.04.2026.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за генеральним договором про кредитування № 11530750000 від 28.06.2022, відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту у строк, передбачений кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/5675/26. Вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Відповідач, 09.06.2026 подав до суду письмовий відзив.
у поданому відзиві відповідачем заявлено клопотання про поновлення строку на подання відзиву.
Розглянувши клопотання про поновлення строку на подання відзиву суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Приписами ч.1 ст.118 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Згідно з ч.2 ст.119 Господарського процесуального кодексу України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Відповідно до ч.1 ст.119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Слід зазначити, що вирішення питання щодо поновлення строку, відповідно до ч. 1 ст.119 Господарського процесуального кодексу України, перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони чи зі своєї ініціативи може визнати причину встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.
Частиною 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
Вирішуючи питання про поновлення або продовження процесуальних строків, суд має враховувати зміст заяви (клопотання) учасника та вчинених ним дій, уникаючи як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2018 у справі № 904/5995/16.
З огляду на доводи відповідача, викладені у клопотанні про поновлення процесуального строку для подання відзиву, беручи до уваги те, що одночасно з клопотанням подано відзив, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску строку для його подання.
У письмовому відзиві відповідач проти позову заперечував, обгрунтовуючи свої заперечення тим, що сам по собі факт надання кредиту не є достатньою підставою для задоволення позову про стягнення залишку заборгованості, оскільки предметом доказування у даній справі є саме існування непогашеного боргу у заявленому позивачем розмірі - 123339,52 грн. З наданих позивачем матеріалів вбачається, що протягом строку дії кредитних правовідносин відповідач здійснював платежі на користь банку, позивачем не надано розрахунку заборгованості, який би дозволяв встановити: дату та суму кожного платежу відповідача; порядок зарахування кожного платежу; залишок основного боргу після проведення кожної операції; механізм формування заявленої до стягнення суми 123 339,52 грн. В частині стягнення 35 273,99 грн заборгованості за процентами за користування простроченою сумою кредиту відповідач зазначив, що вимога є незаконною та не підлягає задоволенню, оскільки Банк здійснив нарахування договірних процентів за підвищеною ставкою за період після закінчення строку кредитування (після 27.10.2022 року) до травня 2026 року.
Окрім того, відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог Акціонерного товариства «УКРСИББАНК».
16.06.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив.
Відповідач, 18.06.2026 через систему «Електронний суд» подав письмові заперечення на відповідь на відзив.
У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва
ВСТАНОВИВ:
Акціонерним товариством «УКРСИББАНК» (далі - позивач, Банк, кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АСАП СОЛЮШН» (далі - відповідач, Клієнт або Позичальник) уклали генеральний договір про кредитування № 11530750000 від 28.06.2022 року, підписуючи цей Договір, Сторони погодилися з умовами та порядком надання, обслуговування та погашення Кредиту, викладених у- цьому Договорі та у «Правилах (договірних умовах) обслуговування суб`єктів господарювання, відокремлених підрозділів юридичних осіб, осіб, що проводять незалежну професійну діяльність, представництв - клієнтів AT «УКРСИББАНК» (далі - Правила). Підписи Сторін під цим Договором вважаються одночасно підписами Сторін під Правилами, та Сторони визнають, що Правила є невід`ємною частиною Договору і не підлягають додатковому підписанню Сторонами.
За умовами п.1.1 договору Банк надає Клієнту Кредит у вигляді Кредитної лінії в межах Ліміту Кредитної лінії, а Клієнт зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку Кредит та сплатити плату за користування ним у порядку та на умовах, зазначених у даному Договорі.
Клієнт має право отримати Кредит у вигляді одного або декількох Траншів, загальна сума яких не може перевищувати Ліміт Кредитної лінії, розмір якого визначається відповідно до Графіку зниження Ліміту кредитної лінії відповідно до Додатку №2 до Договору.
Відповідно до п.1.1.2. Кредит надається шляхом: - зарахування Банком коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Клієнта № НОМЕР_1 у Кредитора, або на поточний рахунок Клієнта, зазначений в Заяві на видачу Траншу (за формою Додаток 3), для подальшого використання за цільовим призначенням. 
Транші надаються на підставі поданих Клієнтом Заяв на видачу Траншу в порядку, визначеному Правилами. 
Транші надаються на підставі поданих Позичальником Заяв на видачу Траншу (за формою Додаток №3) в порядку, визначеному цим Договором та Правилами.
Акцепт Заяви на видачу Траншу (за формою Додаток №3) здійснюється Банком шляхом: а) її підписання уповноваженою особою та скріплення печаткою Банку, якщо Заява на видачу Траншу подається на паперовому носії Один примірник акцептованої таким чином Заяви на видачу Траншу повертається Позичальнику; або б) її підписання КЕП уповноваженої особи Банку та скріплення КЕП печатки Банку та надіслання через СДО акцептованої Заяви на видачу Траншу на умовах та у порядку, встановленому цим Договором та Правилами. Про відмову в акцептуванні Заяви на видачу Траншу Банк може повідомити Позичальника через СДО. Заява на видачу Траншу, у випадку її акцепту Банком, є окремою кредитною угодою, і визначається як Угода про надання Траншу і на неї розповсюджуються всі умови Договору та вона становить його невід`ємну частину.
У разі прийняття Банком рішення про відмову в кредитуванні на умовах, зазначених в Заяві на видачу Траншу, Банк не акцептує Заяву на видачу Траншу (за формою Додаток 3). Така відмова в контексті цього Договору вважається відмовою в прийнятті умов Заяви на видачу Траншу і такою яка не має чинності та не несе ніяких зобов`язань ні з боку Банку ні з боку Позичальника. Банк не зобов`язаний повідомляти про причини відмови в акцепті Заяви на видачу Траншу.
Згідно п. 1.2.1 договору надання Кредиту здійснюється у термін, зазначений в Заяві на видачу траншу, але не раніше 28 червня 2022 року.
Договір згідно п.2.1 укладається без укладення договору забезпечення. Кредит забезпечується всім належним Клієнту майном і коштами, на які може бути звернене стягнення в порядку, установленому законодавством України (п.2.2).
28.06.2022 на підставі заяви Клієнта №1 від 28.06.2022 про видачу траншу у розмірі 293472.75 грн. Банк надав Клієнту кредит (грошові кошти) в загальній сумі 293 472, 75 грн. шляхом зарахування на поточний рахунок Боржника НОМЕР_2 .
Обставини отримання кредитних коштів в розмірі 293 472,75 грн відповідачем підтверджується меморіальним ордером від 28.06.2022.
За умовою п. 1.2.2 договору Клієнт зобов`язаний повернути Кредит у повному обсязі в терміни, встановлені в Заяві на видачу Траншу та в дати, що передбачені Графіком зниження кредитної лінії, але в будь-якому випадку не пізніше "27" жовтня 2022 р., якщо тільки відповідно до умов Договору не застосовується інший термін повернення заборгованості за Кредитом.
Відповідно до п.1.3 договору під терміном «плата за кредит» у даному Договорі розуміються як проценти так і комісії: 
1.3.1. Для Строкової суми Кредиту встановлюється фіксована процентна ставка в розмірі 10,9 % (десять цілих дев`ять десятих) процентів річних. 
1.3.2. Для Простроченої суми Кредиту встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, шо діє для Строкової суми Кредиту на дату виникнення такого прострочення. 
1.3.3. Проценти нараховуються та сплачуються у порядку, передбаченому Правилами. 1.3.4. Клієнт сплачує Банку комісії згідно з Додатком №1 до Договору у порядку, визначеному Правилами. 
1.4. Цільове призначення (мета) кредиту: Переведення ліміту овердрафту згідно договору № 55012270V20210I від 21.07.2021 року у-вигляді нового фінансування.
Розділом 8.3 Правил сторони погодили, що за користування Кредитом/Траншем Клієнт сплачує проценти. Процентна ставка для Строкової суми Кредиту/Траншу встановлюється відповідно до Договору кредитування. 
Нарахування процентів за Строковою сумою Кредиту/Траншу, а також комісії за управління лімітом кредитування (за невикористаний ліміт), якщо вона передбачена Договором кредитування, здійснюється в останній календарний день кожного місяця та в день повного погашення Кредиту/Траншу за методом «факт/360» (метод "факт/360" передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів) на суму кредитних коштів, що надані Клієнту і які ще не повернуті останнім у власність Банку, за період з дня фактичного надання Кредиту/Траншу, а в подальшому - з першого календарного дня поточного місяця, до останнього календарного дня поточного місяця або до дати повного погашення Кредиту/Траншу, якщо таке погашення здійснюється у поточному місяці. Для розрахунку процентів день надання та день погашення Кредиту/Траншу вважається одним днем. Клієнт зобов`язується сплачувати нараховані проценти у строк з 1 по 10 число (включно) кожного місяця, наступного за тим, за який вони були нараховані, та в день повернення Кредиту/Траншу, якщо інше не передбачено Договором кредитування. Якщо останній день строку/термін сплати процентів припадає на вихідний, святковий або неробочий день, в такому випадку останнім днем строку сплати процентів вважається перший робочий день, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем (п.8.3.1.). 
Умовою п.8.6. Правил передбачено, що за користування Кредитом понад встановлений Договором кредитування строк/термін встановлюється процентна ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для Строкової суми Кредиту/Траншу на дату виникнення такого прострочення або ставка у розмірі визначеному відповідним Договором. Такий розмір процентної ставки застосовується до всієї Простроченої суми Кредиту/Траншу. Нарахування подвійної процентної ставки на Прострочену суму Кредиту/Траншу починається з дати виникнення прострочення, а саме з наступного дня після дня несплати або неповної сплати платежу, встановленого Договором кредитування, до дати повного погашення такої заборгованості.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач зобов`язання щодо погашення кредиту належним чином не виконує, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором №11530750000 від 28.06.2022 року у розмірі 158 613,51 грн., з яких: 123 339,52 грн. - заборгованість за кредитом, 35 273,99 грн. - заборгованість за процентами за користування простроченою сумою кредиту, що нараховані з 01.10.2023 по 30.04.2026.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Враховуючи положення частини 1 статті 1048 ЦК України, доводи відповідача. Наведені у письмовому відзиві, що Банк здійснив нарахування процентів за підвищеною ставкою за період після закінчення строку кредитування після 27.10.2022 року, судом відхиляються. 
Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Свобода договору віднесена до загальних засад цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.
Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. 
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. 
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Отже, відповідач, уклавши договір, погодився із його умовами.
Всупереч умов кредитного договору, Відповідач не здійснив у визначені договором строки платежі у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту, а саме до 27.10.2022 року, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання.
Оскільки судом встановлено, що відповідачем порушено договірні зобов`язання, зважаючи на наведене, позовні вимоги про стягнення 123 339,52 грн - заборгованості за кредитом, 35 273,99 грн. - заборгованості за процентами за користування простроченою сумою кредиту, що нараховані з 01.10.2023 по 30.04.2026, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно заяви відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає таке.
Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.
Виходячи з приписів ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України введено воєнний стан з 24.02.2022, термін якого неодноразово продовжено відповідними указами Президента України.
Відповідно до п. 19 Перехідних і прикінцевих положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні строки, визначені, зокрема, статтями 257-259 Цивільного кодексу України продовжуються на строк його дії.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX, що набрав чинності 04.09.2025, скасовано зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України.
Отже, з огляду на зазначене, строк позовної давності при пред`явленні позову до відповідача про стягнення заборгованості з оплати заборгованості за кредитом та за процентами за користування простроченою сумою кредиту, припав на період дії воєнного стану в України, такий строк підлягав зупиненню до набрання чинності 04.09.2025 Законом України № 4434-IX.
Згідно ч. 3 ст. 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Враховуючи, що позовна давність за вимогами Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» спливала 27.10.2025 року, однак її перебіг був зупинений, доводи відповідача про пропуск позовної давності на звернення з даним позовом до суду спростовуються наведеним вище та позивачем не пропущений, оскільки спливає у червні 2027 року.
Таким чином, заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.
Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 74, 76, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -
ВИРІШИВ:
1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСАП СОЛЮШН» (03067, м. Київ, вул. Машинобудівна, б.35-А, код ЄДРПОУ 35709460) на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12, код ЄДРПОУ 09807750) 123 339 (сто двадцять три тисячі триста тридцять дев`ять) грн 52 коп. - заборгованості за кредитом, 35 273 (тридцять п`ять тисяч двісті сімдесят три) грн 99 коп. - заборгованості за процентами та 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. - витрат по сплаті судового збору.
3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 14.07.2026.
Суддя Наталія ЯГІЧЕВА