| 1 | Справа № 335/6113/26  2-а/335/130/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року м.Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: у складі головуючого судді Новасардової І.В., за участю секретаря судового засідання Печерей О.С. розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Чернікова Дмитра Юрійовича до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

01.06.2026 ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Чернікова Д.Ю., звернувся до суду з вказаною позовною заявою, у якій просить визнати протиправною та скасувати постанову №1480/1 за справою про адміністративне правопорушення від 23.05.2024, винесену за ч. 3 ст.210-1 КУпАП, щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності і накладення на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн., та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Позивач не згоден з вказаною постановою, вважає її протиправною та просить скасувати з наступних підстав. Позивач перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованому в смт Томаківка, за категорією військового обліку «військовозобов`язані». Позивач зареєстрований та проживає у с. Преображенка Томаківської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області. Відповідно, зареєстроване місце проживання позивача відповідає його місцю військового обліку. 
22.05.2024 щодо позивача було складено протокол № 1480/1 про адміністративне правопорушення за ч. 2 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Розгляд справи про адміністративне правопорушення було призначено на 23.05.2024 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 . Керуючись ст. 285 КУпАП, позивач розраховував бути повідомленим про результати розгляду справи про адміністративне правопорушення. Натомість, постанову по справі про адміністративне правопорушення, позивачеві вислано не було взагалі. Також, щодо позивача не було застосовано жодних обмежень в рамках виконавчого провадження. Відтак, у позивача не було жодної інформації щодо того, чи розглядалася справа про адміністративне правопорушення, чи було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення, змісту такої постанови тощо. Позивач вчинення ним жодних порушень законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, порушень правил військового обліку тощо, не визнає. З огляду на зазначене, позивач звернувся за отриманням професійної правничої допомоги з метою з`ясування обставин справи (справ) про адміністративне правопорушення щодо нього. 
В ході надання правничої допомоги, представником позивача, було направлено адвокатський запит до ІНФОРМАЦІЯ_5 засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» від 24.03.2026 за накладною № 0405300651283. Зазначеним запитом, представник позивача просив надати належним чином засвідчені копії постанов по справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 . Втім, відповідь на адвокатський запит районним ТЦК та СП надано не було, у зв`язку з чим представник позивача надіслав адвокатський запит аналогічного змісту до ІНФОРМАЦІЯ_6 від 06.05.2026. Водночас, 18.05.2026 року позивач випадково дізнався, що його карткові рахунки було заблоковано з невідомих йому підстав. Зокрема, на адресу позивача не надходило жодних постанов про відкриття виконавчого провадження. 
19.05.2026, представнику позивача надійшла відповідь ІНФОРМАЦІЯ_6 № 3595 на адвокатський запит від 06.05.2026, до якої було долучено відповідь ІНФОРМАЦІЯ_7 від 02.04.2026 № 10/2039, яка раніше представнику позивача не надсилалась. 
Зі змісту зазначеної відповіді, стало зрозуміло, що відносно позивача винесено постанову від 23.05.2024 № 1480/1 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 210-1 КУпАП. Втім, саму постанову ТЦК та СП у відповідь на адвокатський запит не надав. У зв`язку з отриманням відомостей щодо постанови № 1480/1 та блокуванням карткових рахунків, позивач вжив заходів щодо з`ясування підстав такого блокування та, знайшов у додатку Єдиного порталу державних послуг «Дія» відомості щодо виконавчого провадження з примусового виконання постанови № 1480/1 від 23.05.2024. 
З даних з автоматизованої системи виконавчого провадження щодо виконавчого провадження № 80802560 позивач з`ясував, що за заявою про примусове виконання рішення в порядку статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 06.02.2026, було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання постанови № 1480/1 від 23.05.2024. Також, в автоматизованій системі виконавчого провадження, щодо виконавчого провадження № 80802560 міститься також копія самої постанови № 1480/1 від 23.05.2024. З наведеного вбачається, що за постановою № 1480/1 від 23.05.2024, на позивача було накладено адміністративне стягнення у зв`язку з визнанням його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
З постановою № 1480/1 від 23.05.2024 позивач не погоджується, вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не вчиняв адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а при винесенні оскаржуваної постанови було припущено низку порушень процедури притягнення до адміністративної відповідальності.
Ухвалою суду від 08.06.2026 року, вказану позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків, на виконання якої 17.06.2026 року від представника позивача надійшла заява, за змістом якої представник просить суд поновити процесуальний строк звернення до суду із вказаною позовною заявою, оскільки копію оскаржуваної постанови позивач не отримував, разом з цим не мав ніяких відомостей про притягнення його до відповідальності.
Ухвалою суду від 30.06.2026 року поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на звернення до суду з позовом. Прийнято позовну заяву прийнято до розгляду, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження із особливостями, встановленими ст. ст. 268-272, 286 КАС України, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання без повідомлення (виклику) сторін, надано учасникам справи строк для надання заяв по суті справи та роз`яснено наслідки їх неподання.
03.07.2026 через систему « Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечує проти позову з наступних підстав. Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів “Оберіг” громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_9 з 13.09.2004 року. Військовий квиток серії НОМЕР_1 виданий ІНФОРМАЦІЯ_10 28.05.2002 року. Підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Відносно громадянина ОСОБА_1 , посадовою особою ІНФОРМАЦІЯ_11 з 22.05.2024 року було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення №1480/1 за відмову від проходження військово-лікарської комісії. Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів “Оберіг” громадянин ОСОБА_1 , військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_9 від 25.04.2023 був визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час по графі ІІ Розкладу хвороб.
Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення громадянин ОСОБА_1 , особисто написав у протоколі, що “не хоче проходити ВЛК” (підтверджується копією протоколу №1480/1 від 22.05.2024 наявною в матеріалах справи). Згідно з абзацом 4 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. Відповідно до вимог пункту 2 Перехідних положень Закону України №3621-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист" від 21.03.2024 року, громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані були самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду. В ході розгляду адміністративної справи з`ясовано, що громадянин ОСОБА_1 повторний медичний огляд ВЛК з метою визначеності придатності до військової служби станом на 23.05.2024 не пройшов, за отриманням направлення на проходження ВЛК станом на час розгляду справи не звертався до територіального центру комплектування та соціальної підтримки як безпосередньо так і через електронний кабінет призовника та резервіста. Про обізнаність громадянином ОСОБА_1 , стосовно дати та часу розгляду справи про адміністративне правопорушення свідчить його особистий підпис у протоколі про адміністративне правопорушення №1480/1 від 22.05.2024. Позивач, на розгляд справи про адміністративне правопорушення не з`явився, про поважні причини неявки не повідомив, заяв або клопотань не подавав. Окремо слід зазначити, що станом на дату підготовки відзиву на адміністративний позов, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , військово-лікарську комісію не пройшов, до ІНФОРМАЦІЯ_1 не з`являвся, доказів поважності причин не проходження військово-лікарської комісії не надавав.
09.07.2026 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, за змістом якої з доводами зазначеними у відзиві не погоджується з огляду на наступне. Законом № 3621-IX в редакції від 21.03.2024 (п. 2 Прикінцевих та перехідних положень) ж було встановлено наступне: громадяни України, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом, протягом дев`яти місяців з дня набрання чинності цим Законом підлягають повторному медичному огляду з метою визначення придатності до військової служби. Отже, зазначеним пунктом на осіб було покладено обов`язок самостійно пройти ВЛК не пізніше 20.12.2024. Тобто, станом на винесення спірної постанови, передбачений Законодавством строк проходження ВЛК не сплинув навіть у первісній редакції Закону № 3621-IX. Відповідно, станом на 23.05.2024, тобто на дату винесення постанови, Позивач не міг порушити вимог Закону № 3621-IX, адже визначена ним дата проходження ВЛК, ще не сплинула.
14.07.2026 року від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшли заперечення ( на відповідь на відзив) за змістом яких, вважають, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з абзацом 4 частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані: проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. В ході розгляду адміністративної справи з`ясовано, що громадянин ОСОБА_1 , повторний медичний огляд ВЛК з метою визначеності придатності до військової служби станом на 23.05.2024 не пройшов, за отриманням направлення на проходження ВЛК станом на час розгляду справи не звертався до територіального центру комплектування та соціальної підтримки як безпосередньо так і через електронний кабінет призовника та резервіста. Покладення на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки завдань, не передбачених законодавством, не допускається. 11.04.2024 Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (далі по тексту Закон №3633-ІХ який набрав чинності 18.05.2024), підпунктом 1 пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №3633-ІХ установлено, що під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 №2105-IX, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані у разі перебування на території України - шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності). До заперечень додано належним чином засвідчену копію справи № 1480/1 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, та при дотриманні норм матеріального і процесуального права, приходить до наступного висновку.
Постановою № 1480/1 від 23.05.2024, винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн.
Як вбачається з акту про відмову від проходження медичної комісії від 22.05.2024, ОСОБА_1 повідомлено про те, що він, будучи військовозобов`язаним, зобов`язаний пройти медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності для проходження військової служби. При цьому, він був ознайомлений з положеннями вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указом Президента №69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію».
22.05.2024 ОСОБА_1 з метою визначення придатності для проходження військової служби пропонували отримати направлення на ВЛК, проте останній відмовився від отримання направлення на медичний огляд військово-лікарської комісії та відмовився проходити медичну комісію. Також, ОСОБА_1 роз`яснено положення ст.210-1, ст. 210 КУпАП України щодо адміністративної відповідальності за вказані дії.
Згідно з протоколом № 1430/1 про адміністративне правопорушення від 22.05.2024, ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, 22.05.2024, знаходячись в ІНФОРМАЦІЯ_12 , всупереч встановленим чинним законодавством, відмовився від проходження військово-лікарської комісії з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, тобто порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період. Своїми протиправними винними діями (бездіяльністю) ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 210-1 КпАП України, яка є бланкетною тобто такою, що відсилає до абз. 3 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», кваліфікуючою обставиною є вчинення даного правопорушення в особливий період.
При цьому, вищевказаний протокол № 1430/1 про адміністративне правопорушення від 22.05.2024 ( на звороті) містить особисті пояснення позивача ОСОБА_1 відповідно до яких останній вказує, що не хоче проходити ВЛК. Крім того, позивача було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення 23.05.2024 року, про що свідчить його підпис у відповідній графі.
На підставі вищезазначеного протоколу № 1480/1 про адміністративне правопорушення від 22.05.2024, начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 , було розглянуто вищевказану адміністративну справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову № 1480/1 від 23.05.2024 року, відповідно до змісту якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень.
Вважаючи прийняту постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Відповідно до ч. 2 ст. 254 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи (ч. 1 ст. 256 КУпАП).
За правилами ч. ч. 2, 3, 4 ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно із статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Згідно п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23 лютого 2022 року(далі - Положення №154), вбачається, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначені статтею 235 Кодексу України, і накладати адміністративні стягнення та визначати функціональні (посадові) обов`язки підлеглого йому особового складу (п.п. 12-13 Положення № 154).
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст. 210-1 КпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 3 ст. 210-1 КпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Вказана норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.
За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.
Відповідно до абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.
При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України, серед іншого встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Частиною 1статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Відповідно до п. 74 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» № 560 від 16 травня 2024 року, вбачається, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.
Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.
Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.
Аналізуючи вищенаведені правові положення, встановлено, що відмова від проходження ВЛК суперечить чинному законодавству, в якому чітко регламентований прямий обов`язок проходити ВЛК з метою якісного проведення призову громадян на військову службу за станом здоров`я та неможливість відмовитися від проходження ВЛК.
Суд виходить з того, що проходження ВЛК є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.
Позивач ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, відмовився від проходження медичного огляду військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації, що підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, а саме: копією Акту про відмову від проходження медичної комісії від 22.05.2026 року, протоколом про адміністративне правопорушення № 1480/1 від 22.05.2024.
Вказана обставина позивачем будь-якими доказами спростована не була, більше того, останній у своєму позові фактично не заперечує своєї відмови від проходження ВЛК, мотивуючи це незаконністю дій працівників ТЦК, якими було запропоновано пройти ВЛК з порушенням передбаченої процедури направлення на медичний огляд .
Проте вказані обставини спростовуються протоколом №1430/1 від 22.05.2024 року, відповідно до якого причиною відмови від проходження ВЛК є небажання ОСОБА_1 проходити ВЛК, про що він особисто зазначив у протоколі.
Проте, абзацом 12 п. 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки від 23 лютого 2022 р. № 154 визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів):
- на військову службу за призовом осіб офіцерського складу;
- на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).
Зазначена позивачем обставина у жодному разі не надавала права йому, у період дії воєнного стану відмовлятись від одержання направлення на ВЛК.
У разі незгоди із направленням на медичний огляд ВЛК позивач мав право оскаржити його у встановленому чинним законодавством порядку.
Досліджені в судовому засіданні письмові докази, надані відповідачем, на переконання суду, свідчать про послідовну та чітку відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду ВЛК за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Враховуючи вищевикладені вимоги закону, а також беручи до уваги вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки останній будучи військовозобов`язаним відмовився від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особливий період, тим самим ОСОБА_1 порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Отже, вина ОСОБА_1 була доведена працівниками Центрального об`єднаного районний та підтверджується вищезазначеними належними та допустимими доказами.
Відтак, суд приходить до висновку, що відповідач правомірно розглянув справу про адміністративне правопорушення щодо позивача та за результатом такого розгляду прийняв законну та обґрунтовану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3ст. 210-1 КУпАП, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Слід зазначити, що оскаржувана постанова складена повноважною особою, винесена у межах повноважень відповідача, в порядку та спосіб визначений КУпАП із дотриманням встановленої процедури та з урахуваннях усіх обставин справи, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, розмір штрафу відповідає санкції ч.3 ст.210-1 КУпАП, стягнення накладено в межах строків, передбаченихст.38 КУпАП.
Доказів упередженості відповідача щодо позивача перед судом не доведено. Підстав для сумніву щодо об`єктивності відповідача щодо позивача не вказано.
При цьому, відповідно до п.1 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Обґрунтовуючи цю постанову, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, який вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в адміністративному позові ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови слід відмовити.
Відповідно до ст.139 КАС України у зв`язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст.77,139,229,241-246,250,286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Чернікова Дмитра Юрійовича до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У зв`язку з постійними повітряними тривогами через загрозу ракетних обстрілів обласного центру і, відповідно, наявністю обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці, рішення складено та підписано 18.08.2026.

Суддя І.В. Новасардова