ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
14 вересня 2026 року | Справа № 280/6374/26 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Сацького Р.В., розглянувши за правилами спрощеного, в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» 
до Тернопільської митниці 
про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
24.06.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» (далі по тексту – позивач) до Тернопільської митниці (далі по тексту – відповідач), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів № UA403070/2026/000370/1 від 29.05.2026;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» судові витрати по даній справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ТОВ «ТД «АМТ» надано всі передбачені чинним законодавством документи на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару, а посилання митного органу на виявлені під час перевірки поданих документів розбіжності є безпідставними. З урахуванням викладеного вважає спірне рішення про коригування митної вартості товарів протиправним та просить задовольнити позовні вимоги.
29.06.2026 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Відповідач 10.07.2026 подав відзив на позовну заяву, в якому висловлює свою незгоду з заявленими позовними вимогами з тих підстав, що в поданих товариством документах містяться розбіжності. Також, надані позивачем документи не підтверджують усі числові значення складових митної вартості. При цьому, митним органом установлено, що вартість імпортованого товару є вищою, ніж заявлена позивачем. Наведене зумовило прийняття оскаржуваного рішення, у графі 33 якого містяться обставини його прийняття та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості. За таких обставин просить у задоволенні позову відмовити.
Крім того, 10.07.2026 від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та/або з викликом сторін.
12.07.2026 ухвалою суд відмовлено у задоволенні клопотання представника Тернопільської митниці про призначення розгляду справи №280/6734/26 у порядку загального позовного провадження та/або з викликом сторін.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» (код ЄДРПОУ 42822115) за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстроване в якості юридичної особи. Основним видом економічної діяльності позивача є оптова неспеціалізована оптова торгівля (код КВЕД 46.90).
19.12.2024 між ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ «АМТ» (Покупець) та ««TAIZHOU WOFUSEN PUMP CO., LTD.» (Китай) (Продавець) зовнішньоекономічний контракт № WOFUSEN-2025-1TD.
На виконання вимог вищезазначеного контракту, з урахуванням Специфікації № 3 від 22.08.2025 р. та рахунку-фактури № 25TTD1029А від 03.02.2026 р., компанія «TAIZHOU WOFUSEN PUMP CO., LTD.» здійснила поставку заглибних дренажнофекальних насосів Powercraft WQCD 2200f.
Для здійснення митного оформлення товару, декларантом позивача подано до митного органу електронну митну декларацію (ЕМД) № 26UA403070006173U4 від 28.05.2026 в якій заявлено до митного оформлення такі товари:
Товар 1: «Насоси для перекачування рідин виробництва торговельних марок «Powercraft»/«Powercraft», без витратоміра, занурені, відцентрового типу, одноступінчасті, з діаметром випускного патрубка понад 15 мм: Water pump Powercraft WQCD 2200f / Насос заглибний дренажно-фекальний Powercraft WQCD 2200f – 900 шт. Виробник: TAIZHOU WOFUSEN PUMP CO., LTD.».
Автоматизованою системою митного оформлення «Інспектор» згенеровано форми митного контролю та необхідні до виконання митні процедури:
«000 Інформаційне повідомлення»; 
«101-1 Витребування оригіналів документів або засвідчених в установленому порядку їх копій, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів»; 
«103-1 Перевірка поданих документів та відомостей (у тому числі наданих на вимогу митного органу) на предмет розбіжностей (невідповідностей) у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи інших документах (їх електронних копіях)»; 
«105-2 Здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів підрозділом митного оформлення»; 
«106-2 Витребування документів, необхідних для підтвердження заявленої митної вартості товарів»; 
«111-5 Перевірка правильності справляння митних платежів, контроль правильності обчислення, своєчасності та повноти їх сплати». 
Митниця направила уповноваженій особі повідомлення з вимогою надання додаткових документів наступного змісту:
«Повідомлення від митниці декларанту. Відповідно до п. 2 ст. 264 МКУ прошу Вас представити до митного контролю та митного оформлення оригінали документів. Відповідно до ч. 2 ст 53 МКУ прошу надати документи, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме: - якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; -за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; -транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; -якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У зв`язку із тим, що документи, які подані до митного оформлення містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари відповідно до ч. 3 ст. 53 МКУ прошу надати документи, що підтверджують заявлену митну вартість, а саме: - виписку з бухгалтерської документації; - каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; - копію митної декларації країни відправлення; - висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. Декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.».
На вимогу митного органу позивачем направлено лист №280505 від 28.05.2026 Позивачем повідомлено митницю про те, що інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого за ЕМД товару у 10-денний термін надаватись не будуть у зв`язку з чим просив здійснити митне оформлення за наявними документами.
За результатами розгляду поданих позивачем документів, митницею винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA403070/2026/000370/1 від 29.05.2026, відповідно до якого зазначено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана за основним методом визначення митної вартості товару, у зв`язку з тим, що у документах наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні та на вимогу митного органу не надано документів, що підтверджують митну вартість товару.
З урахуванням положень пункту 2 частини 3 статті 52 МК України позивачем подано нову митну декларацію ЕМД № 26UA403070006239U8 від 29.05.2026 р. із застосуванням індивідуальної гарантії ПРАТ «УПСК» № 26UA120012001GO87 від 29.05.2026 р., реквізити якої вказані в графі «В» («Подробиці розрахунків») даної ЕМД.
Не погодившись з рішенням про коригування митної вартості товарів №UA403070/2026/000370/1 від 29.05.2026 року позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що відносини, пов`язані зі справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування (частина 2 статті 1 Митного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Згідно з ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч. 1 ст. 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 52 Митного кодексу України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст.53 Митного кодексу України).
Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч. 5 ст. 53 Митного кодексу України).
За правилами ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Частиною 1 ст. 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до ч. 2 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 54 Митного кодексу України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 ст. 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За положеннями ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
При цьому, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити, крім іншого:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування (частина 2 статті 55 Митного кодексу України).
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 256 Митного кодексу України, відмова у митному оформленні це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 12 ст. 264 Митного кодексу України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.
Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених законом випадках. Даний висновок узгоджується з основним принципом оцінки товарів для митних цілей, закріпленим у ст. VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі «Оцінка товарів для митних цілей», згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито, або аналогічного товару.
При цьому митний орган перевіряє правильність визначення саме числового значення і складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, достовірність та точність заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутність обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у вищезазначених нормах.
Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені, зокрема, неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
З огляду на наведені норми, суд також зазначає, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору, а обов`язок доведення митної вартості товару покладається саме на декларанта.
При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника. 
Наведена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.01.2022 у справі № 160/3913/25.
Необхідно зауважити, що Законом України від 05.10.2006 № 227-V "Про приєднання України до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур у зміненій редакції згідно з Додатком I до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур" Верховна Рада України постановила: Приєднатися до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, вчиненого 26 червня 1999 року в м. Брюсселі, в тому числі Додатку I та Додатку II до нього, прийнявши Спеціальні додатки (додаток III до Протоколу).
Відповідно до Стандартного правила 8 Розділу 1 Спеціального додатку А "Додатку III до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Спеціальні додатки)" у випадках, коли митна служба вимагає документи в зв`язку з представленням їй товарів, інформація, що міститься у цих документах, обмежується лише даними, необхідними для ідентифікації товарів та транспортного засобу.
Рекомендації Європейської економічної комісії ООН № 18 "Заходи щодо спрощення процедур міжнародної торгівлі" 26-29 березня 2001 року вимагають, щоб документарні вимоги були зведені до мінімуму.
Відповідно до Стандартного правила 3.16. Розділу 3 Загального додатку Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (Кіотська конвенція) від 18.05.1973: "На підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства".
Отже, митний орган може додатково вимагати лише ті документи, які можуть усунути обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості товару.
Вирішуючи даний спір, суд зазначає, що відповідно до встановлених обставин справи підставою для витребування митним органом додаткових документів стало встановлення в ході перевірки поданих декларантом документів розбіжностей. В свою чергу, наведені обставини, на думку митниці, викликали обґрунтовані сумніви щодо достовірності заявленої митної вартості.
Надаючи оцінку доводам митниці щодо наявності таких розбіжностей, суд звертає увагу на наступне.
Щодо твердження митниць стосовно ненадання документів, що підтверджують витрати на транспортування, перевантаження, навантаження вивантаження та обробку оцінюваних товарів, щодо викладених зауважень, судом встановлено наступне.
На підтвердження транспортної складової позивач надав митниці повний пакет документів: договір, заявку на перевезення № G260427-11/1 від 03.02.2026, коносамент № BW26020255 від 17.02.2026, залізничну накладну № 04377 від 09.05.2026, рахунок № G260427-11/1 від 27.04.2026, акт виконаних робіт від 15.05.2026 та довідку про транспортні витрати від 27.04.2026. Додатково листом № 280505 від 28.05.2026 було надано пояснення щодо повноти поданих відомостей. 
Вказані документи у своїй сукупності повністю підтверджують факт перевезення та числове значення транспортних витрат у структурі митної вартості. Зокрема, у заявці № G260427-11/1 сторони погодили мультимодальний маршрут (Порт Нінгбо, Китай — Гданськ, Польща — Тернопіль, Україна), комбінований тип транспорту (судноконтейнеровоз та залізнична платформа) і фіксовану загальну вартість послуг у розмірі 2898,00 доларів США за один контейнер 1х40HQ. 
З цієї суми Позивач включив до митної вартості лише витрати на транспортування товару до місця ввезення на митну територію України в розмірі 2170,00 доларів США, а саме: морський фрахт за маршрутом Нінгбо (Китай) — Гданськ (Польща) у сумі 1470,00 доларів США та міжнародну залізничну доставку за маршрутом Гданськ (Польща) — митний перехід Хрубешув-Володимир-Волинський у сумі 700,00 доларів США. Вартість доставки за маршрутом митний перехід Хрубешув-Володимир-Волинський — Тернопіль (Україна) у сумі 728,00 доларів США до митної вартості не включалася, оскільки ці витрати були понесені після ввезення товару на митну територію України та не є витратами на транспортування оцінюваних товарів до місця ввезення. Таким чином, до митної вартості було включено саме ту частину транспортних витрат, яка згідно з положеннями ч. 10 ст. 58 МК України підлягає обов`язковому включенню. 
Щодо посилань митного органу на відсутність відомостей про вартість навантаження, вивантаження та обробки оцінюваного товару, зазначаємо наступне. Митниця безпідставно ототожнила різні за своєю правовою та економічною природою витрати: на завантаження товару на борт судна в порту відвантаження, на навантажувальнорозвантажувальні роботи з контейнером у процесі перевезення, а також на обробку контейнера під час мультимодального транспортування. Вказані витрати або вже включені до контрактної ціни товару згідно з умовами поставки FOB, або охоплюються загальною вартістю транспортно-експедиторських послуг, що підтверджується документами, наданими для митного оформлення. 
Зокрема, партія товару поставлялася на умовах FOB Ningbo відповідно до правил Інкотермс-2010. Згідно з п. 3.1.1 Контракту № WOFUSEN-2025-1TD від 19.12.2024 р., при використанні умов FOB продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити завантаження товару на борт судна, вказаного покупцем, у погоджену дату або термін у названому порту відвантаження згідно зі звичаями порту, а також виконати митні формальності для вивозу товару. Цим же пунктом Контракту передбачено, що ціна FOB включає вартість самого товару, витрати на його експортне митне оформлення (сплату мит і зборів), а також вартість доставки в порт відвантаження та завантаження на борт судна, без урахування вартості перевезення (фрахту) до порту призначення. 
Отже, витрати на доставку товару до порту відвантаження та його завантаження на борт судна за умовами FOB вже включені до контрактної ціни та не є окремими витратами Позивача, які потребують додаткового підтвердження окремими рахунками, актами чи платіжними документами. Крім того, відповідно до п. 4.2 Контракту № WOFUSEN-2025-1TD від 19.12.2024 р., у ціну товару включено вартість пакування та маркування. Таким чином, ці витрати також є складовою контрактної ціни. 
Стосовно навантажувально-розвантажувальних робіт та обробки контейнера під час транспортування, зазначаємо, що такі витрати охоплюються умовами Договору та документально підтверджені рахунком, довідкою про транспортні витрати і актом виконаних робіт. Згідно з п. 2.17 Договору, Замовник зобов`язується оплатити фрахт, послуги з навантаження-вивантаження, стивідорні витрати (за наявності), витрати за понаднормове використання контейнерного обладнання, а також інші узгоджені платежі за послуги з перевезення та обробки вантажів згідно з тарифами. Відповідно до п. 3.1 Договору, вартість транспортних витрат вказується в інвойсі Виконавця, а Замовник зобов`язується оплатити перевезення (морський фрахт, наземне транспортування) та всі інші пов`язані з ним платежі. Відповідно до п. 3.3. Згідно з Договором, у випадку перевантаження (перевалки) контейнера на інший транспортний засіб у проміжному порту або терміналі, вартість такого перевантаження включається до загальної вартості перевезення (фрахту), зазначеної в рахунку (інвойсі) та акті виконаних робіт. Отже, умовами Договору прямо передбачено, що розмір транспортних витрат та інших платежів, пов`язаних із перевезенням вантажу, визначається в інвойсі Виконавця. Саме тому відсутність окремого рядка щодо навантажувально-розвантажувальних робіт у рахунку, довідці та акті не свідчить про непідтвердження таких витрат, оскільки їх вартість охоплена загальною вартістю транспортно-експедиторських послуг, визначеною Виконавцем відповідно до умов Договору. 
На виконання умов Договору та Заявки Виконавцем було виставлено рахунок, згідно з яким загальна вартість транспортно-експедиторських послуг за погодженим маршрутом склала 2898,00 доларів США. Аналогічні відомості містяться в довідці про транспортні витрати та акті виконаних робіт. Таким чином, витрати на навантажувально-розвантажувальні роботи та обробку контейнера, що виникали в процесі організації перевезення, не є окремими непідтвердженими витратами Позивача, адже вони входять до погодженої сторонами комплексної вартості транспортно-експедиторських послуг і підтверджені документами, поданими для митного оформлення. 
Пункт 11 Заявки № G260427-11/1, на який посилається митний орган, стосується виключно відсутності додаткових витрат понад узгоджену сторонами загальну вартість доставки за маршрутом Нінгбо — Тернопіль у сумі 2898,00 доларів США за один контейнер; у ньому не йдеться про замовлення будь-яких окремих послуг. Наявність у пункті 11 Заявки позначки про відсутність додаткових витрат підтверджує, що жодних окремих нарахувань за навантажувально-розвантажувальні роботи, обробку контейнера чи інші супутні операції понад погоджену комплексну ставку не виникало, а окремі рахунки за такі послуги не виставлялися.
За таких обставин твердження митниці про відсутність відомостей щодо вартості витрат на навантаження, вивантаження та обробку товару є безпідставним. Витрати на завантаження товару на борт судна в порту відвантаження включені до контрактної ціни товару згідно з п. 3.1.1 Контракту; витрати на пакування, маркування та підготовку товару до транспортування включені до ціни згідно з п. 4.2 Контракту. 
Своєю чергою, витрати на завантаження, вивантаження та обробку товару передбачені п. 2.17 Договору, а їхня вартість як складова транспортних витрат відображена в інвойсі Виконавця відповідно до п. 3.1 Договору та додатково підтверджена актом виконаних послуг і довідкою про транспортні витрати. Будь-які інші додаткові витрати понад погоджену загальну вартість перевезення у сумі 621,00 доларів США за один контейнер не виникали, що підтверджується Заявкою. 
Отже, подані Позивачем документи містили всі необхідні відомості щодо числового значення транспортної складової митної вартості товару, а висновок митниці про неможливість її перевірки є необґрунтованим. Щодо твердження митного органу про невідповідність застереження в коносаменті даним рахунку в частині оплати за перевантаження, зазначаємо наступне. Посилання митниці на напис у коносаменті «Global Container lines Latvija SIA’s responsibility ceases at port of discharge» є безпідставним, оскільки цей напис стосується виключно меж відповідальності перевізника за морське перевезення до порту розвантаження і не спростовує факту подальшого транспортування товару в межах погодженого мультимодального маршруту. Зміст такого напису вказує лише на те, що відповідальність морського перевізника за коносаментом припиняється у порту Гданськ (Польща). Водночас після завершення морського етапу товар продовжував рух за погодженим маршрутом залізничним транспортом у межах того самого мультимодального перевезення. 
Саме такий мультимодальний маршрут був погоджений сторонами у Заявці, в якій прямо зазначено шлях проходження вантажу та типи транспортних засобів: Container vessel + Railway transport (platforms) / Судно типу контейнеровоз + залізничний транспорт (платформи). 
Отже, припинення відповідальності морського перевізника у порту розвантаження не свідчить про відсутність подальшого перевезення чи витрат, пов`язаних із ним. Навпаки, це застереження узгоджується з характером мультимодального сполучення, за якого після завершення морського етапу в порту Гданськ (Польща) розпочинається наступний етап — міжнародна залізнична доставка вантажу до митного переходу Хрубешув-Володимир-Волинський і надалі до Тернополя (Україна).
Коносамент визначає умови та межі відповідальності за морське перевезення, однак не є документом, що встановлює повний склад, вартість чи порядок оплати всіх транспортно-експедиторських послуг, наданих Позивачу за Договором. Повна вартість таких послуг визначена сторонами у рахунку, довідці та акті. 
Таким чином, напис у коносаменті про припинення відповідальності морського перевізника у порту розвантаження не суперечить поданим документам, а лише фіксує завершення морського етапу та перехід вантажу до наступної стадії мультимодального перевезення — залізничної доставки. За таких обставин посилання митниці на вказану відмітку в коносаменті не підтверджує наявності будьяких додаткових неврахованих витрат Позивача та не впливає на числове значення заявленої митної вартості товару. 
Щодо твердження митниці про невідповідність виду Заявки фактичному виду перевезення, зазначаємо наступне. У самій Заявці безпосередньо вказано мультимодальний маршрут проходження вантажу та типи транспортних засобів: Container vessel + Railway transport (platforms) / Судно типу контейнеровоз + залізничний транспорт (платформи). Тобто сторонами з самого початку було погоджено саме мультимодальне перевезення із залученням морського та залізничного транспорту, що повністю відповідає фактичному маршруту, зазначеному у коносаменті, супровідному документі Т1, залізничній накладній, рахунку, довідці та акті. 
Наявність у назві Заявки слів «на перевезення вантажу морським транспортом (фрахту)» не спростовує її змісту, оскільки в тексті документа чітко визначено мультимодальний маршрут та використання залізничного транспорту після морського фрахту. Отже, доводи митниці про невідповідність виду Заявки фактичному виду перевезення є формальними та не впливають на достовірність митної вартості товару. 
З викладеного вбачається, що подані Позивачем документи у своїй сукупності повністю підтверджують як факт перевезення товару за погодженим мультимодальним маршрутом, так і числове значення транспортної складової митної вартості. Вартість перевезення встановлена Виконавцем у рахунку згідно з умовами Договору, підтверджена довідкою про транспортні витрати та актом виконаних робіт. До митної вартості Позивачем включено виключно ту частину витрат, яка була понесена до місця ввезення товару на митну територію України.Жодних додаткових витрат, які не були б враховані у погодженій вартості перевезення та впливали б на митну вартість, Позивач не поніс. 
Відтак висновки митниці щодо непідтвердження транспортної складової, відсутності відомостей про витрати на перевантаження, навантаження, вивантаження, обробку чи зберігання товару є необґрунтованими, формальними та не можуть слугувати підставою для відмови у визнанні митної вартості за основним методом.
Щодо зауважень стосовно копії платіжної інструкції судом встановлено наступне.
Платіжна інструкція в іноземній валюті №769 від 21.04.2026 р. була сформована, підписана та подана до банку в електронному вигляді через систему дистанційного обслуговування «клієнт-банк» із застосуванням кваліфікованого електронного підпису (КЕП) відповідальної особи платника, уповноваженої розпоряджатися рахунком підприємства. З огляду на це, така платіжна інструкція за своєю природою не може містити власноручного «живого» підпису на паперовій копії, оскільки її створення, підписання та передача здійснювалися в електронній формі, а волевиявлення платника підтверджено накладенням електронного підпису в банківській системі. 
Відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», електронний підпис використовується підписувачем як аналог власноручного підпису, а кваліфікований електронний підпис є вдосконаленим видом підпису, створеним із використанням засобу КЕП та базованим на кваліфікованому сертифікаті. 
Таким чином, накладення КЕП на електронну платіжну інструкцію є належним способом підписання документа уповноваженою особою платника. 
Водночас надана платіжна інструкція містить відмітку банку про проведення операції, що підтверджує прийняття документа до виконання, його належне оформлення в системі та фактичне здійснення платежу. Наявність такої відмітки свідчить про те, що банк прийняв платіжну інструкцію як належний електронний розрахунковий документ, підписаний уповноваженою особою у встановленому порядку та з дотриманням вимог банківського законодавства і внутрішніх правил банку. Отже, відсутність власноручного підпису на паперовій копії не може бути підставою для визнання документа неналежним доказом. 
Крім того, посилання митного органу на те, що платіжна інструкція №769 від 21.04.2026 р. містить посилання на декілька специфікацій до Контракту № WOFUSEN2025-1TD від 19.12.2024 р., не спростовує можливість ідентифікації оплати за оцінюваний товар. Платіжна інструкція оформлена на загальну суму 69 960,70 доларів США та охоплює виконання зобов`язань Позивача за декількома специфікаціями в межах одного зовнішньоекономічного контракту. Такий спосіб здійснення платежу не заборонений умовами Контракту та не впливає на числове значення митної вартості спірної партії товару.
Фактурна вартість задекларованої партії товару згідно з рахунком-фактурою №25TTD1029А від 03.02.2026 р. становить 33 435 доларів США. Ця партія є частиною поставки за Специфікацією №3 від 22.08.2025р. на загальну суму 40 545,00 доларів США.Таким чином, зазначення в платіжній інструкції №769 інших специфікацій не спростовує факту оплати товару за Специфікацією №3 і не перешкоджає ідентифікації спірної товарної партії. 
Факт здійснення платежу за вказаною інструкцією додатково підтверджується банківською випискою з рахунку Позивача, яка містить відомості про списання коштів, отримувача (TAIZHO WOFUSEN PUMP CO., LTD.), сумуплатежута посилання на Контракт № WOFUSEN-2025-1TD від 19.12.2024 р. 
Отже, поданіПозивачемплатіжнітабанківськідокументив їх сукупності дозволяють чітко простежити зв`язок між Контрактом № WOFUSEN-2025-1TD від 19.12.2024 р., Специфікацією №3 від 22.08.2025 р., рахунком-фактурою №25TTD1029B від 04.02.2026 р., платіжною інструкцією №769 від 21.04.2026 р. та заявою про купівлю іноземної валюти №907 від 21.04.2026 р.
Більш того, Верховний Суд неодноразово висловлював правові позиції щодо умов оплати у низці постанов, зазначаючи:
- «У процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару». Умови оплати безпосередньо не стосуються ціни товару і не можуть бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 Митного кодексу України, платежі необов`язково мають бути здійснені у вигляді грошового переказу. Ухвалюючи рішення, суди виходили з того, що в розумінні статті 53 Митного кодексу України банківські платіжні документи можуть підтверджувати митну вартість товарів лише у разі, якщо на момент митного оформлення декларант уже оплатив рахунок за цей товар. Відсутність у поданих документах відомостей про терміни оплати не спростовує можливість визнання задекларованої митної вартості за ціною договору і не може бути обґрунтуванням для коригування вартості; сама по собі ця обставина не є доказом, що визначає митну вартість. Отже, строк оплати не впливає на визначення митної вартості товару (Постанова від 02.03.2021 р. №380/842/20). 
У процедурах контролю за митною вартістю предметом доказування є ціна товару та інші її складові. Умови оплати безпосередньо ціни не стосуються, тому орган доходів і зборів не повинен брати їх до уваги при контролі. Відповідно, розбіжності в цих відомостях не можуть свідчити про невідповідність даних про митну вартість або бути підставою для витребування додаткових документів (Постанова від 11.04.18 р. у справі № 804/4680/16). 
Крім того, суди попередніх інстанцій доречно зауважили, що уявлення митного органу щодо термінів внесення передоплати може не збігатися з домовленостями господарюючих суб`єктів, а питання оплати сторони вирішують вільно, враховуючи власні ризики та можливості (Постанова від 20.03.2018 у справі № 815/4132/17). Суд також погоджується з висновками, що дати здійснення оплати не впливають на ідентифікацію товару та визначення його митної вартості (Постанова від 19.11.2019 р. у справі №804/911/14). 
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 22.10.2020 р. у справі № 320/2455/19, квитанція або платіжне доручення свідчать про факт переказу певної суми, проте не визначають суму, яка має бути сплачена за відповідний товар. Прямого зв`язку між відомостями з платіжних документів та митною вартістю не існує. 
За таких обставин відсутність власноручного підпису відповідальної особи на паперовій копії платіжної інструкції, сформованої та підписаної в системі «клієнтбанк», не свідчить про недостовірність документа, не спростовує факт проведення платежу та не може бути підставою для висновку про непідтвердження фактурної вартості товару. Так само зазначення у платіжній інструкції кількох специфікацій до одного контракту не є розбіжністю, що впливає на правильність визначення митної вартості. Заява про купівлю валюти №907 від 21.04.2026 р. конкретизує суму саме за Специфікацією №3 від 22.08.2025 р., а спірна партія товару за інвойсом №25TTD1029А від 03.02.2026 р. є частиною поставки за цією Специфікацією. 
Таким чином, твердження митниці щодо платіжної інструкції №769 від 21.04.2026 р. є безпідставними. не є достатнім підтвердженням оплати за оцінюваний товар, є безпід ставним, оскільки зазначений документ сформований та підписаний в електронному вигляді із застосуванням кваліфікованого електронного підпису відповідальної особи платника, містить відмітку банку про виконання платіжної операції та підтверджується банківською випискою з рахунку Позивача. Отже, подані Позивач ем документи містили всі необхідні відомості для ідентифікації оцінюваного товару, й ого ціни, кількості, продавця, покупця, Контракту № WOFUSEN-2025-1TD від 19.12.2024 р., Специфікації № 3 від 22.08.2025 р., інвойсу № 25TTD1029А від 03.02.2026 р. та факту проведення розрахунків. 
Таким чином, твердження митниці про непідтвердження фактурної вартості товару є безпідставним.
Щодо ненадання копії митної декларації країни відправлення, суд зазначає, що зовнішньоекономічним контрактом № WOFUSEN-2025-1TD від 19.12.2024 (п.3.5, 3.6), його Сторонами узгоджено перелік документів, які повинні надаватись для підтвердження поставки товару, серед яких митна декларація країни відправлення відсутня. Таким чином підприємство, в рамках контракту, не має права вимагати від іншої сторони документи, не передбачені його умовами.
При цьому, копія митної декларації країни відправлення передбачена як додатковий документ, що надається (за його наявності) на запит митниці, якщо надані документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Разом із тим, частина 5 статті 53 Митного кодексу України прямо забороняє вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Також, з приводу ненадання декларації країни відправлення, Верховний Суд, в постанові від 19.03.2019 по справі № 810/4116/17 висловив наступну правову позицію: «Крім того, ненадання позивачем митної декларації країни відправлення також не може бути підставою для невизнання заявленої позивачем вартості товару, оскільки така (вартість) повністю підтверджувалася поданими позивачем при проходженні митних формальностей первинними документами, а надання такої митної декларації не є обов`язковим за вказаних обставин підтвердження митної вартості товару».
Таким чином, зауваження митниці про відсутність копії митної декларації протирічить положенням Митного кодексу України.
Окрім того, суд зазначає, що відповідачем в межах розгляду даної адміністративної справи не обґрунтовано чому документи, надані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації
Крім того, вказані документи не є документами, що підтверджують заявлену митну вартість товарів відповідно до ч.2 ст.53 МК України, а тому їх зміст жодним чином не впливає на митну вартості товарів.
Відтак, сумніви митного органу суд визнає необґрунтованими та безпідставними.
Також безпідставними є доводи відповідача про ненадання декларантом додаткових документів на вимогу митного органу, оскільки останнім не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача.
Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України додаткові документи надаються декларантом за наявності, відтак, саме по собі подання таких документів не в повному обсязі або неподання таких документів не може бути підставою для коригування митної вартості товару.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач надав митному органу усі необхідні документи, які надають можливість перевірити та підтвердити заявлену митну вартість товару, проте, митним органом необґрунтовано витребувано додаткові документи, а вказані в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості недоліки у поданих позивачем документах спростовані в ході судового розгляду справи.
Стаття 57 Митного кодексу України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
Приписами статті 60 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Суд звертає увагу, що, приймаючи оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів, відповідачем не надано будь-яких пояснень щодо зроблених коригувань та обсягів партії подібного товару, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначена докладна інформація, яка використовувалась митним органом при визначенні митної вартості товару із застосуванням другорядного методу.
Такий підхід прямо суперечить положенням ст. 60 Митного кодексу України.
Суд також зазначає, що формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Зазначене відповідає усталеній практиці Верховного Суду (зокрема, постанова від 02.03.2021 у справі № 380/842/20, від 23.02.2021 у справі № 805/5039/16-а, від 24.12.2020 у справі № 808/1676/16 тощо).
Враховуючи вищевикладене у сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем для оформлення товару за першим методом надано всі передбачені чинним законодавством документи на підтвердження митної вартості товару за ціною договору, а митним органом безпідставно витребувано у позивача додаткові документи та необґрунтовано застосовано резервний метод визначення митної вартості товару.
Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням з`ясованих обставин та досліджених письмових доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір в розмірі 2662 грн 40 коп згідно платіжної інструкції № 2907710006 від 22.06.2026, інших судових витрат не заявив.
Отже, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662 грн 40 коп. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ" (69000, м. Запоріжжя, вул. Штабна, буд. 13, прим. 23, код ЄДРПОУ 42822115) до Тернопільської митниці (46004, м. Тернопіль, вул. Текстильна, буд. 38,код ЄДРПОУ 43985576) про визнання протиправними та скасування рішення щодо визначення (корегування) митної вартості товару - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати Рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості товарів №UA403070/2026/000370/1 від 29.05.2026.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ "АМТ» за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662 грн 40 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 14.09.2026

Суддя Р.В.Сацький