П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/6671/26	

Перша інстанція: суддя Птичкіна В.В.,
повний текст судового рішення
складено 22.06.2026, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
У червні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними та скасувати вимоги Головного управління ДПС у Миколаївській області щодо сплати позивачем боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску за період 2017-2021 років;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Миколаївській області виключити з Інтегрованої картки платника податків позивача безпідставно нараховану заборгованість з ЄСВ.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.06.2026 року позовну заяву повернуто позивачеві через неусунення недоліків позовної заяви та виконання вимог ухвали суду від 15.06.2026 року про залишення позовної заяви без руху.
Не погоджуючись із зазначеною вище ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 08.06.2026 року позивач звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.06.2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк протягом 10-ти днів для усунення недоліків позовної заяви, з дати отримання вказаної ухвали.
В ухвалі про залишення позову без руху суд зазначив, що позивач просить скасувати вимоги щодо сплати єдиного соціального внеску за період з 2017 по 2021 роки, проте в обґрунтування позовних вимог не надано до суду жодного доказу, зокрема і оскаржуваних вимог.
Також суд першої інстанції виходячи зі змісту позовної заяви та позовних вимог, зробив висновок про порушення позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом та запропонував позивачу подати до суду заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити поважні причини його пропуску, з наданням доказів на підтвердження наявності цих причин.
Окрім цього, на клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, суд першої інстанції запропонував позивачу надати до суду докази його майнового становища, та роз`яснив, що такими доказами можуть бути довідка податкового органу (відомості з ДРФО-платників податків) про розмір нарахованого та виплаченого позивачу доходу за попередній календарний рік, що передує поданню позовної заяви, або довідка про реєстрацію позивача як безробітної особи тощо, оскільки зазначені докази дозволять оцінити майновий стан позивача на предмет можливості звільнення від сплати судового збору. Також суд першої інстанції запропонував позивачу, за можливістю, сплатити судовий збір.
Отже, вказаною ухвалою суду від 15.06.2026 року позивачу було запропоновано у десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позовної заяви, зокрема подати до Миколаївського окружного адміністративного суду:
- уточнену позовну заяву із обґрунтуванням позовних вимог;
- докази на підтвердження позовних вимог;
- документ про сплату судового збору, або докази звільнення позивача від сплати такого збору;
- заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якій зазначити поважні причини його пропуску, тобто такі, що об`єктивно, незалежно від волі позивача, унеможливили звернення до суду з дотриманням установленого строку, з наданням доказів на підтвердження наявності цих причин.
17.06.2026 року позивач подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої додав: клопотання про поновлення строку звернення до суду, клопотання про звільнення від сплати судового збору, клопотання про витребування доказів.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 22.06.2026 року в задоволенні вище вказаних клопотань позивачу було відмовлено, а позовну заяву повернуто позивачеві.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, на підтвердження наявності обставин для звільнення від судового збору позивач подав до суду першої інстанції довідку про виплачену йому допомогу по безробіттю за травень - червень 2026 року.
Відповідно до ст.133 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або
2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або
4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині 1 цієї статті.
При визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.
Отже, оскільки позивачем було надано до суду лише довідку про отримання позивачем з 26.05.2026 року до 09.06.2026 року допомоги по безробіттю, колегія суддів вважає вірним твердження суду першої інстанції про те, що така довідка не підтверджує те, що сума судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік.
А тому суд першої інстанції правильно відмовив позивачу в задоволенні клопотання про звільнення його від сплати судового збору.
Щодо клопотання про поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною 6 ст.160 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
У клопотанні про поновлення строку позивач зазначив, що про існування та фактичне продовження примусового стягнення дізнався після застосування заходів примусового виконання та арешту коштів на банківському рахунку. Саме реальне втручання у його майнові права стало підставою для звернення за правовою допомогою та подання даного позову. Крім того, раніше виконавче провадження щодо спірної заборгованості завершувалося без фактичного стягнення, що об`єктивно створювало у позивача підстави вважати, що подальше примусове переслідування припинене. Лише після повторного застосування заходів примусового стягнення стало очевидним, що спірні нарахування продовжують використовуватися державними органами як підстава для обмеження майнових прав позивача.
В апеляційній скарзі позивач також зазначив, що він звернувся до суду не у зв`язку з одноразовою дією чи окремим рішенням, а у зв`язку з існуванням постійного правового наслідку у вигляді вимоги про сплату ЄСВ та заходів примусового виконання. Факт накладення арешту на рахунки не був моментом виникнення порушення, а лише способом, яким позивач фактично дізнався про існування проблеми.
Отже, що в клопотанні про поновлення строку, що в апеляційній скарзі, позивач стверджує, що про факт порушення його прав дізнався після арешту його рахунків, однак позивач не вказує коли було накладено арешт на його рахунки та не надає суду будь яких доказів наведених вище обставин.
Окрім цього, позивач зазначає, що відносно нього вже неодноразово відкривалося виконавче провадження щодо спірної заборгованості, що свідчить про те, що позивач був обізнаний про порушення його прав ще до зазначеного вище факту арешту рахунків.
За таких обставин, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивачем до заяви не додано доказів на підтвердження того, коли позивач дізнався про існування спірних вимог. Відсутність цих відомостей не дозволяє суду оцінити поважність причин пропуску строку.
Таким чином, суд першої інстанції правильно відмовив позивачу в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання позовної заяви.
Щодо клопотання позивача про витребування доказів, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.80 КАС України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах 2 та 3 статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено:
1) який доказ витребовується;
2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;
3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;
4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
В клопотанні про витребування доказів позивач зазначив, що станом на день звернення до суду копії зазначених вимог у нього відсутні. Про існування заборгованості та вчинення виконавчих дій він дізнався внаслідок накладення арешту на банківський рахунок. Оригінали або копії вимог про сплату боргу у нього не збереглися та фактично відсутні у його розпорядженні. Самостійно отримати зазначені документи для подання до суду він не має можливості.
Отже, в своєму клопотанні про витребування доказів позивач не зазначив, які саме докази необхідно витребувати у відповідача, не зазначено дату та номери таких доказів (документів), не зазначено обставини, які можуть підтвердити витребувані докази, або аргументи, які вони можуть спростувати. Також позивачем не зазначено заходи, яких він вживав для отримання доказів самостійно, не надано доказів вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання вказаних доказів.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач у поданому клопотанні не дотримався норм, викладених у ст.80 КАС України, а тому в задоволенні вказаного клопотання було відмовлено обґрунтовано.
Враховуючи все вище наведене, колегія суддів вважає, що позивач не виконав вимоги ухвали суду першої інстанції від 15.06.2026 року про залишення позовної заяви без руху та не усунув недоліки позовної заяви.
За таких обставин, суд першої інстанції правомірно повернув позовну заяву позивачеві на підставі ст.169 КАС України.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.311, ст.315, ст.316, ст.321, ст.322. ст.325, ст.328 КАС України апеляційний суд, - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 червня 2026 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.В. Джабурія