КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 369/24394/25 Головуючий у суді першої інстанції - Лапченко О.М.
Номер провадження № 22-ц/824/15252/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2026 року, постановлену під головуванням судді Лапченко О.М., у місті Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Делівері» про захист прав споживача, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із позовом до ТОВ «Делівері» про захист прав споживача, відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, відповідно до якого просила стягнути з відповідача на її користь 69 314,95 грн, як відшкодування матеріальних збитків, 50 000 грн, в якості компенсації моральної шкоди, 4 744 грн як вартість послуги доставки, наданої неналежної якості, а також визнати таким, що не підлягає застосуванню, пункт 9.4 договору оферти відповідача, що порушує вимоги ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 634 ЦК України.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2026 року дану цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва.
Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, суд неправильно визначився з характером спору, не врахував, що позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, як споживач, а тому, відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, має право вибору підсудності справи, а саме за заподіяння шкоди майну внаслідок недбалості перевізника.
Вказує, що її позов містить вимогу про визнання недійсним п. 9.4 договору -оферти на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а отже робить спір споживчим за своєю суттю. Тому ч. 5 ст. 28 ЦПК України є спеціальною гарантією для слабшої сторони, а отже застосування виключної підсудності у цьому випадку нівелює законодавчий захист споживача та позбавляє права на вибір суду, яке гарантоване законом саме для вирівнювання дисбалансу між позивачем та відповідачем. 
Враховуючи вищевикладене,  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2026 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
11 серпня 2026 року на адресу Київського апеляційного суду представника ТОВ «Делівері» - Желудкова В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказує, посилання апелянта, що при отриманні товару вона не підписувала жодних документів про прийняття вантажу, акті огляду чи заяв про відсутність претензій, а відповідач не надав суду належним чином оформленого акту здачі - приймання, який би підтверджував завершення договірних зобов`язань та мою згоду зі станом майна не відповідає дійсності. Оскільки вантаж був одержаний відповідно до акту отримання вантажу без претензій щодо цілісності, товарного вигляду, кількості та якості вантажу, після чого відповідальність експедитора за вантаж повністю припинилась.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про передачу справи до Шевченківського районного суду м. Києва, виходив з того, що з огляду на предмет спору та правила виключної підсудності, встановлені ч. 4 ст. 30 ЦПК України, позови до перевізників, що виникають з договорів перевезення вантажів, пасажирів, багажу, пошти, пред`являються за місцезнаходженням перевізника, а тому ця справа підсудна суду за місцезнаходженням відповідача.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.
Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.
За загальним правилом у відповідності до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Виняток із вказаного правила становлять альтернативна підсудність (ст. 28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.
Згідно ч. 16 ст. 28 ЦПК України, позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
Виключна підсудність - це правило, відповідно до якого має бути розглянута тільки певним судом. Виключна підсудність означає, що деякі категорії справ не можуть розглядатися за загальними правилами підсудності, а також за правилами альтернативної підсудності. Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів до перевізників, що виникають із договорів перевезення пошти. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.
Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування процесуальних норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у ст. ст. 27, 28 ЦПК України.
Частиною 4 ст. 30 ЦПК України визначено, що позови до перевізників, що виникають з договорів перевезення вантажів, пасажирів, багажу, пошти, пред`являються за місцезнаходженням перевізника.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (ст. 8 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів»).
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.
Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.
Статтею 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Виходячи з положень цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Частиною 9 ст. 187 ЦПК України передбачено, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Тлумачення норм ст. 27, ст. 28, ст. 30 ЦПК України у їх взаємозв`язку свідчить, що правила підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача чи за вибором позивача не поширюються на позови, які підлягають пред`явленню за правилами виключної підсудності.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.05.2019 у справі № 161/19658/18.
Згідно змісту п. 41 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013, якою судом касаційної інстанції роз`яснено схожі за своєю суттю правовідносини, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.
В даній справі позовні вимоги фактично заявлені до перевізника ТОВ «Делівері» щодо захисту прав споживача за неналежне виконання послуг перевезення (доставки) вантажу, тому до вказаних правовідносин застосовуються саме правила виключної підсудності.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що спір між сторонами виник на підставі договору перевезення вантажу, місцезнаходження відповідача ТОВ «Делівері» якого згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб визначено як м. Київ, Шевченківський район, вул. Велика Васильківська, буд. 15/2, що належить до територіальної підсудності Шевченківського районного суду міста Києва.
Доводи апеляційної скарги про те, що спір між сторонами виник з підстав порушення прав споживача, відтак підсудний Києво-Святошинському районному суду Київської області є необґрунтованими, оскільки правила виключної підсудності унеможливлюють застосування при пред`явленні позову норм інших видів підсудності загальної, альтернативної, договірної і підсудності пов`язаних між собою вимог. У разі конкуренції правил підсудності, повинні застосовуватися правила виключної підсудності.
Таким чином правило ч.5 ст. 28 ЦПК України яке передбачає підсудність справ за вибором позивача не має пріоритету стосовно правил виключної підсудності.
Отже, суд першої інстанції правильно вказав, що правила виключної підсудності, встановлені ст. 30 ЦПК України, становлять виняток серед загальних правил, встановлених іншими статтями параграфа 3 Глави 2 ЦПК України.
За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про непідсудність справи Києво-Святошинському районному суду Київської області та передачу її у зв`язку із цим на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України на розгляд до Шевченківського районного суду міста Києва.
Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 червня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді : 

_______________ ________________ ______________
М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв