14.09.2026 Справа № 756/18502/25
Справа № 756/18502/25
Провадження № 2/756/2520/26

Р І Ш Е Н Н Я
 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
14 вересня 2026 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Шролик І.С., розглянувши цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
У С Т А Н О В И В :

 
Позивач звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання кредиту № 2661645 від 31.08.2019 у розмірі 15 100 грн.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31.08.2019 між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про надання кредиту, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн, однак у встановлений договором строк кредит не повернув і проценти за користування ним не сплатив. 
ТОВ «Алекскредит» 10.06.2025 відступило право вимоги за цим договором ТОВ «Секвоя Капітал», яке 07.07.2025 відступило його позивачу. 
Заборгованість відповідача становить 15 100 грн, з яких 10 000 грн - заборгованість за тілом кредиту та 5 100 грн - заборгованість за процентами.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2025 справу передано на розгляд судді ОСОБА_2
Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 12.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2026 у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_2 у відставку справу передано на розгляд судді Шролик І.С.
Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 24.08.2026 справу прийнято до провадження, ухвалено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
У позовній заяві представник позивача просив розглянути справу без участі представника позивача.
У встановлений строк відповідач відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 31.08.2019 між ТОВ «Алекскредит» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір про надання кредиту № 2661645, за яким кредитодавець надає позичальнику кредит на інші споживчі цілі без додаткового забезпечення у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п. 1.3 договору). Сума кредиту становить 10 000 грн (п. 1.4 договору).
Сторони встановили узгоджений строк повернення кредиту - 30 календарних днів до 30.09.2019 включно (п. 1.9 договору). Базова процентна ставка за один день користування кредитом становить 1,7%, акційна ставка або ставка за програмою лояльності - 1,19%, спеціальна процентна ставка після узгодженого строку повернення кредиту - 3%, пеня - 0% (п. 1.6 договору). У випадку виникнення заборгованості проценти за користування кредитом за період узгодженого строку повернення кредиту нараховуються виходячи з базової процентної ставки (п. 1.5 договору).
Кредит надається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника (п. 1.10 договору). Позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі та сплатити проценти за користування кредитом не пізніше дати, вказаної в договорі (п. 2.4.2 договору).
Графіком платежів (додаток № 1 до договору) визначено, що у випадку виникнення заборгованості сума платежу за узгоджений строк повернення кредиту становить 15 100 грн, з яких 10 000 грн - погашення основної суми кредиту та 5 100 грн - проценти за користування кредитом у межах узгодженого строку повернення кредиту.
Договір укладено в електронній формі на сайті кредитодавця; підписання його позичальником відбувається шляхом акцептування оферти з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором та комбінації логіна і пароля особистого кабінету позичальника (п. 7.10 договору). Договір містить відмітку про підписання позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора 2661645, а також реєстраційний номер облікової картки платника податків, адресу, номер телефону та адресу електронної пошти відповідача. Позичальник до укладення договору надав згоду на використання логіна та пароля особистого кабінету та одноразового ідентифікатора в якості аналога власноручного підпису (п. 7.5.14 договору).
На виконання умов укладеного договру ТОВ «Алекскредит» 31.08.2019 здійснено переказ коштів у сумі 10 000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , що доводиться довідкою.
Згідно з детальним розрахунком заборгованості за договором про надання кредиту № 2661645 від 31.08.2019, складеним ТОВ «Алекскредит» станом на 06.06.2025, за період з 01.09.2019 по 30.09.2019 відповідачу нараховано проценти за користування кредитом за ставкою 1,7% на день у розмірі 170 грн щоденно, загалом 5 100 грн; сплат від відповідача не надходило; заборгованість за тілом кредиту становить 10 000 грн.
Між ТОВ «Алекскредит» (клієнт) та ТОВ «Секвоя Капітал» (фактор) 10.06.2025 укладено договір факторингу № АК-10/06/2025, за яким клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор - прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання (п. 1.1 договору факторингу). Перехід прав вимоги відбувається шляхом підписання сторонами договору та відповідного реєстру прав вимог, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників (п. 2.1.3 договору факторингу).
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025, до ТОВ «Секвоя Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 2661645 від 31.08.2019 на загальну суму 15 100 грн.
Між ТОВ «Секвоя Капітал» (клієнт) та позивачем (фактор) 07.07.2025укладено договір факторингу № ДФ-07072025, який містить аналогічні умови щодо предмета договору та порядку переходу прав вимоги (пп. 1.1, 2.1.3 договору факторингу). Договір підписано кваліфікованими електронними підписами керівників обох сторін 07.07.2025.
Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № ДФ-07072025 від 07.07.2025, до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 15100 грн.
Доказів погашення заборгованості відповідачем матеріали справи не містять.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Щодо форми договору суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами.
Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що «електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору».
Отже, договір про надання кредиту № 2661645 від 31.08.2019, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідач укладення договору не заперечив, доказів вчинення електронного підпису іншою особою не надав.
Щодо переходу права вимоги до позивача суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договорів факторингу) за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Умовами договору про надання кредиту передбачено право кредитодавця без згоди позичальника укладати з будь-якою третьою особою договір відступлення права вимоги (п. 2.1.7 договору).
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договори факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 та № ДФ-07072025 від 07.07.2025 у встановленому законом порядку не оспорені та недійсними не визнані.
На підтвердження переходу права вимоги на кожному етапі позивач надав договори факторингу, витяги з реєстрів боржників, які містять дані саме кредитного договору № 2661645 від 31.08.2019 та відповідача, а також докази оплати за договорами факторингу.
Отже, позивач набув право вимоги до відповідача за договором про надання кредиту № 2661645 від 31.08.2019 в обсязі 15 100 грн.
Щодо розміру заборгованості суд зазначає наступне.
Факт надання ТОВ «Алекскредит» відповідачу кредиту у розмірі 10 000 грн підтверджується листом ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» від 18.09.2025 вих. № 5973-ВП. Доказів того, що зазначена платіжна картка не належить відповідачу або що кредитні кошти ним не отримано, матеріали справи не містять. Доказів повернення кредиту відповідачем суду не надано.
Проценти за користування кредитом у розмірі 5 100 грн нараховані за базовою процентною ставкою 1,7% на день за період з 01.09.2019 по 30.09.2019, тобто в межах узгодженого сторонами строку кредитування.
Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, власного розрахунку відповідач не надав.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про надання кредиту № 2661645 від 31.08.2019 у розмірі 15 100 грн.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 2661645 від 28.10.2025. Оскільки позов задоволено повністю, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Позивач також просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду: договір № 43657029 про надання правової допомоги від 01.07.2025, укладений з адвокатом Лівак І.М.; додаткову угоду № 2661645 від 30.09.2025 до зазначеного договору; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, від 30.09.2025; акт № 2661645 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 30.09.2025 на суму 6 000 грн; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 841 від 22.07.2016.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 виснувала, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони або з власної ініціативи, керуючись критеріями частини третьої статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу або присудити їх частково.
Суд враховує, що справа є малозначною, належить до категорії незначної складності, розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, не потребувала участі адвоката в судових засіданнях, збирання додаткових доказів чи дослідження складних правових питань, ціна позову становить 15 100 грн, а позовна заява має типовий характер. 
З огляду на наведене, керуючись критеріями ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн не є пропорційними до предмета спору, та дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. У задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у решті слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

 
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити. 
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за договором про надання кредиту № 2661645 від 31.08.2019 у розмірі 15 100 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Відомості про учасників справи: 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс», ідентифікаційний код 43657029, місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Рибальська, буд. 22. 
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 . 

Суддя         Ірина ШРОЛИК