ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року | Справа №360/1173/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ремез К.І. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за період з 11.07.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

22.05.2026 до Луганського окружного адміністративного суду надійшла сформована в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить суд:
– визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 11.07.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року;
– зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 11.07.2016 по 28.02.2018 включно виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення – січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
– визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з 11.07.2016 по 28.02.2018 включно;
– зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з 11.07.2016 по 28.02.2018 включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
– визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди;
– зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
– визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 рік;
– зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 рік з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу за контрактом з 11.07.2016 по 30.10.2022 у ІНФОРМАЦІЯ_4 та з 31.10.2022 по 27.08.2025 у ІНФОРМАЦІЯ_5 , в який з 31.10.2022 перетворено ІНФОРМАЦІЯ_6 і який з 27.02.2026 перетворено в ІНФОРМАЦІЯ_3 ; код ЄДРПОУ відповідача при цьому не змінювався. Позивач зазначає, що за період з 11.07.2016 по 28.02.2018 відповідач не нараховував і не виплачував йому індексацію грошового забезпечення, хоча базовим місяцем для її обчислення є січень 2008 року, коли набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294, а наступне підвищення посадових окладів відбулося лише з 01.03.2018. Крім того, позивач стверджує, що грошову допомогу на оздоровлення за 2016–2018 роки відповідач нарахував без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, а цю винагороду та допомогу на оздоровлення без урахування індексації грошового забезпечення. Про ненарахування індексації позивач дізнався з довідки про нарахування грошового забезпечення, надісланої відповідачем разом з відповіддю на його звернення 24.03.2026.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27.05.2026 відкрито провадження у справі.
На виконання рішення Вищої ради правосуддя від 21.05.2026 № 960/0/15-26 справу скеровано до Дніпропетровського окружного адміністративного суду, куди її матеріали надійшли 20.07.2026. За результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Ремез К.І.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) з 20.08.2026 за наявними у справі матеріалами.
22.07.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Свою позицію відповідач обґрунтував тим, що індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, у Міністерства оборони України не було фінансового ресурсу для виплати індексації у 2016–2018 роках, а Порядок проведення індексації грошових доходів населення не передбачає механізму її виплати за минулі періоди. Відповідач зазначив, що виконував роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 № 248/3/9/1/2 про ненарахування індексації грошового забезпечення. На думку відповідача, у зв`язку з підвищенням доходу військовослужбовців з січня 2016 року за рахунок щомісячної додаткової грошової винагороди сума індексації у період з 01.01.2016 по 28.02.2018 становила 0 грн, базовим місяцем є січень 2016 року, а визначення базового місяця і розрахунок індексації належать до його дискреційних повноважень. Відповідач також вважає, що індексація не є складовою грошового забезпечення у розумінні статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Щодо допомоги на оздоровлення відповідач послався на пункт 30.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, пункт 8 Інструкції, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 № 550, та на постанову Верховного Суду від 14.05.2020 у справі № 817/1196/17, за якими щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюються одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповіді на відзив до суду не надходило.
Відповідно до частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом установлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 11.07.2016 № 150 молодшого сержанта ОСОБА_1 , призначеного на посаду стрільця групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та патрульно-постової служби роти ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 11.07.2016 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) від 31.10.2022 № 2 капітана ОСОБА_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 31.10.2022 зараховано до списків особового складу на посаду командира 1 роти Військової служби правопорядку.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (по стройовій частині) від 27.08.2025 № 257 майора ОСОБА_1 у зв`язку з призначенням слухачем штатним Національного університету оборони України з 27.08.2025 виключено зі списків особового складу та знято з усіх видів забезпечення.
Згідно з довідкою Головного управління оборонних активів Міністерства оборони України від 05.03.2026 № 46/26 з відомчого обліку в Єдиному державному реєстрі ідентифікаційний код НОМЕР_1 належить ІНФОРМАЦІЯ_1 . Той самий код зазначено в документах ІНФОРМАЦІЯ_5 , виданих позивачу, а довідку про нарахування грошового забезпечення за весь період служби позивача, починаючи з 11.07.2016, коли він проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_4 , складено на підставі роздавальних відомостей, які зберігаються у відповідача. Відповідач у відзиві не заперечує, що саме він нараховував і виплачував позивачу грошове забезпечення у спірному періоді.
30.01.2026 позивач звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою, в якій просив надати інформацію про те, чи виплачувалася йому індексація грошового забезпечення у період з 11.07.2016 по 27.08.2025, а також видати довідку про розміри основних та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, довідку про розмір виплаченої індексації, витяги з наказів про зарахування до списків та виключення зі списків особового складу.
У відповіді на це звернення, надісланій позивачу на електронну пошту 24.03.2026, відповідач повідомив про відсутність правових підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 11.07.2016 по 27.08.2025 із застосуванням базового місяця березня 2018 року та надіслав витяги з наказів і довідку про нарахування грошового забезпечення.
Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_5 від 17.02.2026 № 528/фес про нарахування грошового забезпечення з урахуванням індексації грошового забезпечення за період з 11.07.2016 по 27.08.2025 у період з липня 2016 року по лютий 2018 року позивачу щомісячно нараховувалися посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби та щомісячна додаткова грошова винагорода (графа «60% від грошового забезпечення»), розмір якої становив від 1 829,74 грн за липень 2016 року до 3 562,50 грн за лютий 2018 року. Графа «індексація» довідки за період з липня 2016 року по лютий 2018 року не заповнена.
Відповідач у відзиві на позовну заяву визнає, що грошову допомогу для оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 роки позивачу нараховано і виплачено без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, вважаючи такі дії правомірними.
Доказів нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 11.07.2016 по 28.02.2018 матеріали справи не містять, і відповідачем такі докази не надані.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з частинами 1–3 статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній у спірному періоді) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII (у редакції, чинній у спірному періоді) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін урегульовано Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення».
Статтею 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення – встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Згідно з частиною 1 статті 4 Закону № 1282-XII (у редакції Закону від 24.12.2015 № 911-VIII, чинній у спірному періоді) індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Частиною 2 статті 5 Закону № 1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, які фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Відповідно до статті 6 Закону № 1282-XII порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
За приписами статей 18, 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексація доходів населення належить до державних соціальних гарантій, які є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення.
Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 5 Порядку № 1078 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, яка застосовується з 01.12.2015) у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків; обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Пунктом 10-2 Порядку № 1078 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, яка застосовується з 01.12.2015) встановлено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.
Отже, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника залежно від прийняття його на роботу, переведення на іншу посаду чи зростання його доплат і надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.
З наведеного висновується, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Розміри посадових окладів військовослужбовців Збройних Сил України у спірному періоді були встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.01.2008 і втратила чинність 01.03.2018 у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою встановлено нові розміри посадових окладів військовослужбовців.
Посадові оклади осіб рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, визначені додатком 6, а осіб офіцерського складу Збройних Сил України – додатком 1 до постанови № 1294. До додатка 6 зміни не вносилися. Зміни, внесені до постанови № 1294 у 2016 році, розмірів посадових окладів військовослужбовців Збройних Сил України не змінювали: постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2016 № 649 у додатку 1 замінено лише найменування посади, постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 № 883 пункт 5 доповнено абзацом про надбавку військовослужбовцям Сил спеціальних операцій Збройних Сил, а постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2016 № 1036 викладено в новій редакції додатки щодо посадових окладів осіб начальницького складу Державної пенітенціарної служби.
Відображена у довідці від 17.02.2026 № 528/фес зміна розміру посадового окладу позивача у спірному періоді відбувалася за рахунок призначення його на інші посади та присвоєння військових звань, а не внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, а тому з огляду на пункт 10-2 Порядку № 1078 базового місяця для обчислення індексу споживчих цін не змінює. Відповідач у відзиві не стверджує, що в період із січня 2008 року по лютий 2018 року підвищувалися посадові оклади: збільшення доходів військовослужбовців з грудня 2015 року він пов`язує зі збільшенням розміру щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а наступну зміну грошового забезпечення – з набранням 01.03.2018 чинності постановою № 704, якою затверджено нову тарифну сітку посадових окладів.
Отже, посадовий оклад за посадами, які обіймав позивач, у період з січня 2008 року по лютий 2018 року не підвищувався, а тому позивач має право на проведення індексації його грошового забезпечення за період з 11.07.2016 по 28.02.2018 виходячи з базового місяця – січня 2008 року.
Доводи відповідача про те, що визначення базового місяця для нарахування індексації належить до його дискреційних повноважень, а у зв`язку зі збільшенням з січня 2016 року грошового забезпечення військовослужбовців за рахунок щомісячної додаткової грошової винагороди базовим є січень 2016 року, а сума індексації дорівнює нулю, суд відхиляє.
Верховний Суд у постанові від 29 листопада 2021 року у справі № 120/313/20-а, вирішуючи спір про індексацію грошового забезпечення військовослужбовця за період з 01 січня 2016 року до 01 березня 2018 року, зазначив, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень; за змістом пункту 5 Порядку № 1078 підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця; отже, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу).
У цій же постанові Верховний Суд наголосив, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації пов`язується з місяцем підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець, а збільшення грошового забезпечення не за рахунок зростання тарифної ставки (окладу), а завдяки додатковим видам грошового забезпечення, не дає підстав вважати відповідний місяць базовим для подальшої індексації.
Такий підхід Верховний Суд підтвердив і в постанові від 07.07.2026 у справі № 200/8295/24, зазначивши, що внаслідок змін, внесених до Порядку № 1078 постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013, з 01.12.2015 цей Порядок замість терміна «базовий місяць» використовує поняття «місяць підвищення доходу»; місяць підвищення доходу при зростанні заробітної плати (грошового забезпечення) визначається тільки в разі підвищення тарифної ставки (окладу), тоді як зростання за рахунок інших постійних складових без підвищення окладу не призводить до визначення нового місяця підвищення доходу; вилучення терміна «базовий місяць» не вплинуло на правило обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації, а відправною точкою для його обчислення з 01.12.2015 є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою (пункти 38–42). Тому доводи відповідача про те, що Порядок № 1078 у редакції, яка застосовується з 01.12.2015, не містить поняття «базовий місяць», висновків суду не спростовують: заявлений позивачем базовий місяць за змістом є місяцем останнього підвищення посадового окладу, з якого обчислюється індекс споживчих цін для проведення індексації.
Не впливає на висновки суду і посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 № 248/3/9/1/2 про ненарахування індексації грошового забезпечення. Такий лист не є нормативно-правовим актом і не може обмежувати право військовослужбовця на індексацію грошового забезпечення, встановлене статтею 9 Закону № 2011-XII та Законом № 1282-XII. Відсутність у Порядку № 1078 окремого механізму виплати індексації за минулі періоди так само не звільняє відповідача від обов`язку нарахувати та виплатити не виплачені своєчасно суми.
Суд звертає увагу, що, обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону № 1282-XII для проведення індексації, а зазначає про відсутність відповідного фінансування.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні від 08.11.2005 у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) Європейський суд з прав людини зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету, держава може вводити, призупиняти чи припиняти виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення).
Отже, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.
Оскільки індексацію грошового забезпечення за період з 11.07.2016 по 28.02.2018 позивачу не нараховано і не виплачено, відповідач допустив протиправну бездіяльність, а порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити цю індексацію.
Щодо позовних вимог про врахування щомісячної додаткової грошової винагороди при нарахуванні грошової допомоги на оздоровлення, суд зазначає таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» установлено щомісячну додаткову грошову винагороду, зокрема військовослужбовцям Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової військової служби) з 1 липня 2014 року у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення (підпункт 2 пункту 1). Ця постанова втратила чинність 01.03.2018 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704.
Згідно з пунктом 2 постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Заперечуючи проти позову в цій частині, відповідач посилається на пункт 30.3 Інструкції, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, та пункт 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 № 550, за якими винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, а також на постанову Верховного Суду від 14.05.2020 у справі № 817/1196/17.
Такі доводи відповідача суд відхиляє з огляду на таке.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 листопада 2021 року у справі № 825/997/17 виснувала, що структура грошового забезпечення військовослужбовців визначена законом, а тому не може бути звужена нормами підзаконних нормативно-правових актів (пункт 57). Зі змісту постанови № 889 слідує, що щомісячна додаткова грошова винагорода відповідає ознакам щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, оскільки є щомісячною та має постійний характер (пункт 60); встановлення підзаконним нормативно-правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили (пункт 64), враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону № 2011-XII та постанови № 889, а не інструкцій № 595 та № 550 (пункт 66; Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджена наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 № 595, діяла до затвердження Інструкції № 550).
Цією ж постановою Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених Верховним Судом України в постановах від 04 листопада 2014 року у справі № 21-473а14, від 03 березня 2015 року у справі № 21-32а15 та від 19 травня 2015 року у справі № 21-466а15 (пункт 70), та повторила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (пункт 71).
Постанова Верховного Суду від 14.05.2020 у справі № 817/1196/17, на яку посилається відповідач, ухвалена до формулювання наведеного висновку Великої Палати Верховного Суду, а тому не може бути врахована як така, що відображає актуальний підхід до застосування цих норм права.
Наведений підхід застосовано і Третім апеляційним адміністративним судом у постанові від 23 червня 2026 року у справі № 160/21548/25, у якій суд, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу військової частини, зазначив, що щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого обчислюються одноразові додаткові види грошового забезпечення, а у спірних відносинах підлягають застосуванню положення Закону № 2011-XII та постанови Кабінету Міністрів України № 889, а не Інструкцій № 595 та № 550.
Суд враховує, що постанова № 889 втратила чинність 01.03.2018, а розмір грошової допомоги для оздоровлення відповідно до пункту 30.3 Інструкції № 260 визначається виходячи з видів грошового забезпечення, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги. Водночас ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 27.05.2026 відповідача зобов`язано надати суду документально підтверджену інформацію щодо виплати позивачу у 2016–2018 роках допомоги на оздоровлення та її розрахунки, проте таких документів, зокрема наказів про надання позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 роки, відповідач не надав. Натомість у відзиві відповідач визнав, що допомогу за кожен із цих років нараховано без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, і не стверджував, що на день надання допомоги за 2018 рік позивач не мав права на цю винагороду. Оскільки відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності своєї бездіяльності покладається на відповідача, а таких доказів відповідач не надав, підстав для висновку, що допомогу на оздоровлення за 2018 рік надано позивачу після 28.02.2018, у суду немає.
Отже, нарахування позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 роки без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою № 889, у складі місячного грошового забезпечення є неправомірним.
Щодо позовних вимог про врахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні щомісячної додаткової грошової винагороди та грошової допомоги на оздоровлення, суд зазначає таке.
Як установлено вище, позивач має право на індексацію грошового забезпечення за період з 11.07.2016 по 28.02.2018 виходячи з базового місяця – січня 2008 року. Відповідно до статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону, а сума індексації має систематичний (щомісячний) характер і спрямована на підтримання купівельної спроможності грошового забезпечення. Розмір щомісячної додаткової грошової винагороди за постановою № 889 визначається у відсотковому відношенні до місячного грошового забезпечення військовослужбовця, а грошова допомога на оздоровлення надається у розмірі місячного грошового забезпечення (частина 1 статті 10-1 Закону № 2011-XII).
Тому доводи відповідача про те, що індексація не є складовою грошового забезпечення, суд відхиляє.
У згаданій постанові від 23 червня 2026 року у справі № 160/21548/25 Третій апеляційний адміністративний суд зазначив, що оскільки у спірному випадку визначено право позивача на індексацію грошового забезпечення, то нарахування щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889, та нарахування допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань без урахування у складі грошового забезпечення індексації грошового забезпечення є неправомірним.
Отже, щомісячна додаткова грошова винагорода за період з 11.07.2016 по 28.02.2018 та грошова допомога на оздоровлення за 2016, 2017 та 2018 роки підлягають нарахуванню та виплаті позивачу з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення суми індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до пунктів 2, 3 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44, грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб.
Пунктами 4, 5 Порядку № 44 визначено, що виплата грошової компенсації військовослужбовцям здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення; грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.
Тому нарахування та виплата індексації грошового забезпечення, щомісячної додаткової грошової винагороди та грошової допомоги на оздоровлення мають бути проведені відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
При цьому належним способом захисту прав позивача у цьому випадку є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити відповідні суми за спірний період, а не стягнення твердої суми заборгованості, з огляду на відсутність у суду повноважень самостійно здійснювати розрахунки цих сум.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пунктів 1 і 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» (у матеріалах справи наявне посвідчення учасника бойових дій), судовий збір ним не сплачувався, доказів понесення інших судових витрат суду не надано, а тому розподіл судових витрат не здійснюється.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (до перетворення – ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 11.07.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 11.07.2016 по 28.02.2018 включно виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення – січень 2008 року із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (до перетворення – ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) щодо неврахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з 11.07.2016 по 28.02.2018 включно.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 № 889 за період з 11.07.2016 по 28.02.2018 включно з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (до перетворення – ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), яка полягає у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаної виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (до перетворення – ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) щодо неврахування індексації грошового забезпечення при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки з урахуванням у складі місячного грошового забезпечення для обрахунку вказаних виплат індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.І. Ремез