ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2026 року Справа № 924/14/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Хабарова М.В.,
суддя Кульчій І.М.,
суддя Мамченко Ю.А.,

секретар судового засідання Щербак В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоленд" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.05.2026 у справі № 924/14/26 (суддя Субботіна Л.О., повне рішення складено 03.06.2026)
за позовом Заступника керівника Хмельницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Старокостянтинівської міської ради 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоленд" 
про стягнення 602 715,16 грн
за участі:
прокурора – Марщівська О.П.
від позивача – не з`явились
від відповідача – Вишинський О.Б.
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 25.05.2026 у справі №924/14/26 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ "Автоленд" на користь Старокостянтинівської міської ради для зарахування в дохід місцевого бюджету 320 485,58 грн безпідставно збережених грошових коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, 235 974,29 грн інфляційних втрат та 46255,29 грн 3% річних.
Стягнуто з ТОВ "Автоленд" на користь Хмельницької обласної прокуратури 9040,73 грн витрат на оплату судового збору.
Обґрунтовуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції, встановивши невиконання відповідачем вимог ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (далі - Закон №3038-VI) щодо укладення з позивачем договору про пайову участь до 01.01.2020, а також відсутність звернення останнього із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, у відповідності до абз.2, п.2 розділу 2 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" (далі - Закон №132-IX) після 01.01.2020 і до введення об`єкта в експлуатацію, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з забудовника будівництва безпідставно збережених коштів.
Відтак, визнаючи заявлений прокурором розмір стягнення пайової участі у зв`язку з будівництвом об`єкта обґрунтованим та арифметично правильним, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ТОВ "Автоленд" 320 485,58 грн.
Крім того, враховуючи ст. 625 Цивільного кодексу України, суд задовольнив до стягнення з відповідача 235 974,29 грн інфляційних втрат та 46 225,29 грн 3% річних.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ТОВ "Автоленд" звернулось з апеляційною скаргою до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині визначення розміру стягнутих сум - 320 485,58 грн безпідставно збережених грошових коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, 235 974,29 грн інфляційних втрат, 46 255,29 грн 3% річних та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір стягнутих сум з урахуванням правильного розрахунку.
Вказує, що судом першої інстанції для розрахунку пайової участі неправильно визначено вартість 1 кв.м загальної площі та невірно визначено площі квартир та нежитлових приміщень.
Апелянт вважає, що суд першої інстанції не перевірив, чи не встановлений менший розмір пайової участі рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності Законом №132-IX, зокрема не надав оцінку листу Старокостянтинівської міської ради від 30.06.2025.
Зазначає, що розраховуючи безпідставно збережені кошти пайової участі з будівництва вбудованих нежитлових приміщень, прокурором застосовано формулу пропорційного розподілу вартості основних фондів, що приймаються в експлуатацію, пропорційно співвідношенню площі нежитлових приміщень до загальної площі приміщень у будинку, з подальшим застосуванням ставки 4%. Однак, таку методику нарахування вважає необґрунтованою, оскільки вартість основних фондів, яка зазначена в декларації, є узагальненим показником і не відображає дійсної вартості будівництва саме нежитлових приміщень окремо від житлової частини об`єкта.
Вважає, що застосування виключно пропорційного методу без урахування фактичної (кошторисної) вартості будівництва нежитлових приміщень, суперечить вимогам підп.3 п.2 розд.ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-ІХ, який передбачає визначення розміру пайової участі на підставі документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, а не на підставі похідного розрахунку від узагальненої вартості основних фондів.
Крім того, апелянт не погоджується з нарахованими 3% річних та інфляційними втратами, як похідними від неправильно визначеної суми основного боргу.
У відповідності до ст.263 Господарського процесуального кодексу України прокурор подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що на дату прийняття об`єкта в експлуатацію діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 16.12.2020 №311. Зокрема, вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Хмельницької області становила 12 734 гривні. Відтак, застосування саме вказаного періоду (дати прийняття об`єкта в експлуатацію), опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які діяли на цей момент (а не положень Порядку участі замовників у створенні і розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури міста Старокостянтинів) є вірним та ґрунтується на вимогах Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні".
Зазначає, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації є документом, який містить дані щодо назви об`єкта будівництва, його характеристик (площі, поверховість, кількості квартир (для житлового будинку), їх площі тощо), а тому визначення площі квартир та нежитлових приміщень на її основі для розрахунку пайової участі є належним та допустимим доказом у даній справі.
Крім того, враховуючи встановлений розмір пайової участі у п.2 розд.ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-ІХ, прокурор вважає правомірним проведений та заявлений до стягнення з відповідача розрахунок.
Також прокурор вважає, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню, оскільки їх розрахунок є правомірним.
Старокостянтинівська міська рада правом на подання відзиву, у відповідності до ст.263 Господарського процесуального кодексу України, не скористалась.
У судове засідання, що відбулось 14.07.2026 з`явився представник відповідача, який підтримав доводи викладені у апеляційній скарзі та просив її задовольнити. Прокурор у справі, надавши свої пояснення щодо її обставин, просила апеляційний суд залишити оскаржуване рішення без змін.
Позивач явку свого уповноваженого представника не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Разом з тим, 10.07.2026 до суду позивачем була подана заява про розгляд справи за відсутності його представника.
Згідно з ч. 12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи приписи ст.273 Господарського процесуального кодексу України про строки перегляду справ в апеляційній інстанції, а також враховуючи те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника позивача.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, відзив на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з інформацією, розміщеною на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, у період з 21.06.2019 (дата початку будівництва) по 15.12.2020 (дата завершення будівництва) ТОВ "Автоленд" на земельній ділянці кадастровий номер 6810800000:03:047:0002 площею 0,3615 га, відповідно до повідомлення про початок будівельних робіт від 20.06.2019, здійснювалось будівництво об`єкта: "Будівництво багатоквартирного житлового будинку ІV-та секція" за адресою: Хмельницька область, м.Старокостянтинів, вул. Попова, 26. (код будівлі за ДК018 - 1122.1 Будинки багатоквартирні масової забудови).
Відповідно до декларації про готовність до експлуатації об`єкта, зареєстрованої 19.01.2021 Виконавчим комітетом Старокостянтинівської міської ради, реєстраційний номер ХМ101210119121, засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта "Будівництво багатоквартирного житлового будинку ІV-та секція" за адресою: Хмельницька область, м.Старокостянтинів, вул.Попова, 26 проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації. Зазначено, що вартість основних фондів, які приймаються в експлуатацію, становить 6110 тис. грн. Загальна площа усіх приміщень в будинку 1478,5 кв.м., загальна площа квартир у будинку 851,1 кв.м., загальна площа нежитлових приміщень - 627,5 кв.м. 
З декларації про готовність до експлуатації об`єкта вбачається, що пайова участь відповідачем до місцевого бюджету не сплачувалась (відомості про сплату коштів пайової участі у даній декларації відсутні). Аналогічна інформація розміщена також на порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
Прокурор зазначає, що на час отримання відповідачем дозволу на виконання будівельних робіт та початку відповідного будівництва ч.2 ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачала, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, був зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абз.2 п.2 розд.ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підп.2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
При цьому, обов`язок сплатити пайову участь, у разі його невиконання замовником будівництва у 2020 році, зберігається до прийняття об`єкта в експлуатацію, навіть у наступних після 2020 року.
Відтак, у зв`язку з відсутністю укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та порушення права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту, прокурор звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 320 485,58 грн на підставі ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.
Крім того, за користування безпідставно збереженими коштами пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, прокурором заявлено до стягнення 235 974,29грн інфляційних втрат та 46 255,29 грн 3% річних.
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, з метою встановлення наявності підстав для застосування представницьких повноважень заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури звертався до Старокостянтинівської міської ради з листом №50-2849вих-25 від 29.04.2025, в якому просив надати інформацію щодо залучення до пайової участі замовника будівництва ТОВ "Автоленд" по об`єкту "Будівництво багатоквартирного житлового будинку" за адресою: м. Старокостянтинів вул. Попова, 26 (ІІІ та ІV секції). Якщо такі кошти не сплачувалися, прокурор просив повідомити про причини та можливі вжиті Старокостянтинівською міською радою заходи щодо їх примусового стягнення у судовому порядку, а також зазначав про необхідність проведення та надання відповідних розрахунків пайової участі щодо об`єкту будівництва.
У відповідь Старокостянтиніська міська рада листом №163/37-22-1462/2025 від 12.06.2025 повідомила, що ТОВ "Автоленд" за вищевказаними об`єктами будівництва із заявою про визначення пайової участі не зверталося.
Листом від 18.06.2025 прокурор просив Старокостянтинівську міську раду надати інформацію - розрахунок пайової участі в тому числі щодо об`єкту "Будівництво багатоквартирного житлового будинку ІV-та секція", який провести з урахуванням норм Закону №132-ІХ та дати введення об`єкта в експлуатацію. Крім цього, просив інформувати чи зверталася та чи буде у подальшому Старокостянтинівська міська рада звертатись з позовом до суду про стягнення сум пайової участі за будівництво вищезазначеного об`єкту. У разі незвернення з позовом вказати причини.
Листом №63/42-24-1615/2025 від 30.06.2025 Старокостянтинівська міська рада повідомила, зокрема, що розмір пайової участі з урахуванням норм Закону № 132-ІХ визначений за формулою згідно п. 6.4 Порядку та становить: 122 200,00 грн.
Листами від 15.07.2025 та 08.08.2025 прокурор звертався до Старокостянтинівської міської ради, в яких повідомляв про порядок розрахунку сум пайової участі та просив надати інформацію - розрахунок пайової участі щодо об`єкту будівництва, який провести з урахуванням норм Закону №132-ІХ, інформувати про вжиті Старокостянтинівською міською радою заходи щодо стягнення із замовника сум пайової участі у судовому порядку, у т. ч. у подальшому (у разі невжиття таких заходів станом на дату надання інформації), зокрема інформувати, чи зверталася та чи буде звертатися Старокостянтинівська міська рада з позовом до суду про стягнення сум пайової участі. У разі незвернення з позовом, просив зазначити причини. Окрім цього, просив повідомити про зміну найменування вул. Попова у м.Старокостянтинів, долучивши завірені належним чином копії підтверджуючих документів.
У відповідь на вказані листи Старокостянтинівська міська рада (лист №63/37-22-2053/2025 від 22.08.2025) повторно повідомила прокурора, що розмір пайової участі з урахуванням норм Закону №132-ІХ визначений за формулою відповідно п. 6.4 Порядку та становить 122 200,00 грн. Також зазначила, що Старокостянтинівською міською радою клопотання щодо стягнення із замовника коштів пайової участі до суду не надавалось. Перейменування вулиці Попова на вулицю Авіаторів проведено на підставі рішення сесії Старокостянтинівської міської ради від 25.11.2022 №46/15/VІІІ "Про перейменування географічних об`єктів".
Додатком до листа оформлено, зокрема витяг з рішення сесії Старокостянтинівської міської ради від 25.11.2022 №46/15/VІІІ "Про перейменування географічних об`єктів" з додатком № 1, згідно з яким перейменовано вулицю Попова на вулицю Авіаторів.
З огляду на викладене, 11.11.2025 заступник керівника Хмельницької окружної прокуратури звернувся до Старокостянтинівської міської ради з повідомленням №50-7435вих-25 про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді.
Враховуючи вищевикладене, надаючи оцінку наявності підстав представництва прокурором інтересів держави, суд апеляційної інстанції зазначає, що прокурор, звертаючись з позовом, у встановленому законом порядку обґрунтував порушення інтересів держави, у зв`язку із бездіяльністю органу, в інтересах якого звертається до суду, щодо захисту законних інтересів держави.
Крім того, суд також враховує, що Старокостянтинівська міська рада була обізнана про необхідність захисту інтересів держави, мала час, можливість та відповідні повноваження для їх захисту шляхом самостійного звернення з відповідним позовом до суду, однак цим правом не скористалася, натомість фактично усунулася від реалізації повноважень по захисту інтересів держави, що свідчить про її бездіяльність.
Поряд з цим, колегія суддів також звертає увагу, що при поданні цього позову прокурор не замінює позивача та не є його альтернативою, а виконує субсидіарну роль, щоб інтереси держави, які в цьому випадку збігаються із публічним інтересом, не були незахищені. Участь прокурора в цій справі, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, є виправданою, не порушує справедливого балансу та зумовлена не тільки захистом державного, але й публічного інтересу, який полягає у захисті прав великої кількості громадян.
Апеляційний суд враховує, що якщо попереднє листування свідчить про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абз.1 ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру". У цьому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про свідоме нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом (Подібні висновки викладено також у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №927/172/21, від 28.06.2022 у справі №916/1283/20, від 13.09.2022 у справі №910/14844/21).
З огляду на викладене, приймаючи до уваги отримання відповіді Старокостянтинівської міської ради про те, що останньою не вживались заходи представницького характеру щодо стягнення із замовника коштів пайової участі, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо дотримання прокурором порядку, передбаченого ст.23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з відповідним позовом та наявності законних підстав для представництва прокурором інтересів держави, оскільки позивач належним чином не здійснив захист інтересів територіальної громади в спірних правовідносинах.
Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті позовних вимог, колегія суддів враховує наступне.
Правові та організаційні основи містобудівної діяльності регламентовані Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності", що спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, будівельні роботи на об`єкті: "Будівництво багатоквартирного житлового будинку IV-та секція (Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул Попова, 26) здійснювались: початок будівництва - 21.06.2019, дата завершення будівництва - 15.12.2020, дата введення в експлуатацію - 19.01.2021.
Статтею 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (в редакції, яка діяла до 31.12.2019) закріплювався обов`язок замовника будівництва, що має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, взяти пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті) шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.
У свою чергу, органи місцевого самоврядування встановлювали порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Порядок укладення договору пайової участі за вказаною статтею Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачався у декілька етапів: замовник повинен був звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору про пайову участь, яка реєструвалась органами місцевого самоврядування. На підставі доданих замовником до заяви документів, що підтверджують кошторисну вартість будівництва об`єкта, протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви визначався розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, з органом місцевого самоврядування укладався договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, істотними умовами якого були розмір пайової участі, строк (графік) її сплати, відповідальність сторін, невід`ємною частиною такого договору був розрахунок величини пайової участі (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Замовник до прийняття об`єкта в експлуатацію повинен був сплатити в повному обсязі кошти пайової участі єдиним платежем або частинами, якщо договором було передбачено графік сплати пайової участі. 
Отже, зі змісту ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" вбачалося, якщо об`єкт будівництва не відносився до переліку об`єктів, у разі будівництва яких замовники не залучалися до пайової участі, укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковував перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, було обов`язковим через пряму вказівку закону.
До 01.01.2020 відносини щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту врегульовувалися приписами ст.40 цього Закону. Однак, із 01.01.2020 набули чинності норми Закону № 132-IX, яким ст.40 Закону № 3038-VI виключено.
Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" (Закон №132-IX) установлено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020 є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання. Протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту.
Згідно з підп.3 п.2 розд.ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта.
Відповідно до підп.4 п.2 розд.ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію.
Згідно з абз.2 п.2 розд.ІІ "Прикінцевих та перехідних положень"Закону № 132-IX визначено наступний розмір та порядок сплати замовником будівництва пайової участі, зокрема:
1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
- для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
- для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;
3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;
4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;
5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;
6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.
Отже, у даному випадку, обов`язок відповідача, як замовника будівництва, здійснити оплату пайового внеску у 2020 році визначений безпосередньо приписами п.2 розд.II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX.
Враховуючи наведене, у замовника будівництва був наявний обов`язок щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:
- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;
- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.
Аналогічні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 та постановах Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/9548/21, від 07.09.2023 у справі № 916/2709/22, від 19.02.2025 у справі №903/468/24, від 20.03.2025 у справі №903/601/24.
Окрім того, Верховний Суд, вирішуючи спори щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інфраструктури населеного пункту, неодноразово зазначав, що відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання має бути виконано до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.05.2024 у справі №915/149/23, від 22.09.2021 у справі №904/2258/20).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки будівництво об`єкта було розпочато у червні 2019 року, тобто до набрання чинності Законом № 132-ІХ, відповідач був зобов`язаний у період від початку виконання будівельних робіт і до 01.01.2020 звернутися до позивача із заявою про укладення договору про пайову участь, додавши до неї документи, що підтверджують кошторисну вартість будівництва об`єкта.
Однак, ТОВ "Автоленд" як замовник будівництва із заявою про укладення договору про пайову участь до Старокостянтинівської міської ради не зверталось, договір про пайову участь між сторонами укладений не був, кошти пайової участі до місцевого бюджету відповідачем не сплачувалися.
Наведені обставини свідчать про невиконання відповідачем вимог ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", яка на момент початку будівництва об`єкта та до 01.01.2020 була чинною і покладала на замовників будівництва обов`язок брати пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.
Набуття чинності 01.01.2020 Законом №132-IX, яким ст.40 Закону №3038-VI виключено, також не скасовує обов`язку по сплаті пайової участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.
Таким чином, враховуючи, що у цій справі будівництво об`єкту розпочате у червні 2019 році, абз.2 п.2 розд.II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX визначено обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.
Такі висновки відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом (ст.40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності) обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2025 у справі №903/468/24).
Водночас, у вказаній постанові Верховний Суд також зауважив, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 зі справи №643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.02.2024 у справі №910/20216/21 та від 04.04.2024 у справі №923/1306/21, від 23.05.2024 у справі №915/149/23.
Відсутність звернення замовника будівництва з відповідною заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва на виконання вимог абз.2 п.2 розд.ІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №132-ІХ та ненадання ним передбачених цією нормою документів не є перешкодою для самостійного визначення органом місцевого самоврядування розміру пайової участі.
Отже, у зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку сплати пайової участі право позивача - Старокостянтинівської міської ради на отримання цих коштів є порушеним, а тому існують підстави для стягнення цих коштів, обов`язок сплати яких виникає через пряму вказівку закону. У такому разі замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок позивача зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути такі кошти на підставі ст.1212 Цивільного кодексу України.
Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання.
Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування і правовою підставою в такому випадку є ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України.
Апеляційним судом встановлено, що всупереч вищезазначеним вимогам законодавства, ТОВ "Автоленд" до Старокостянтинівської міської ради протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 з заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва не звернувся.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором доведено обов`язок відповідача, як замовника будівництва здійснити оплату пайової участі щодо об`єкта будівництва у 2020 році до прийняття його в експлуатацію, що визначено ч.2 розд.ІІ "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №132-ІХ.
Щодо визначення розміру пайової участі колегія суддів зазначає наступне.
Згідно витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер в ЄДЕССБ ХМ101210119121) від 19.01.2021, загальна площа приміщень об`єкта будівництва становить 1478,5 кв.м. (851,1 кв.м. - площа квартир у будинку, 627,5 кв.м. - загальна площа нежитлових приміщень).
На дату прийняття об`єкта в експлуатацію діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 16.12.2020 №311, згідно яких вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Хмельницької області становила 12 734 грн.
Відповідно до підп.1 ч.2 розд.ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-ІХ розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):
- для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;
- для житлових будинків 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
Відтак, прокурор, заявляючи позовні вимоги нарахував до стягнення з відповідача:
- безпідставно збережені грошові кошти пайової участі з будівництва житла - 216758,15грн ((851,1 кв м (загальна площа квартир) * 12 734 грн (опосередкована вартість спорудження житла на території Хмельницької області)) * 2% (відсоток пайової участі, визначений Законом №132-IX));
- безпідставно збережені грошові кошти пайової участі з будівництва вбудованих нежитлових приміщень - 103 727,43 грн.
Так, згідно даних декларації про готовність об`єкта до експлуатації, вартість основних фондів, що приймаються в експлуатацію становить 6 110 тис гривень, загальна площа приміщень - 1478,5 кв.м. Таким чином пропорційно, вартість 627,5 кв.м становить 6 110 000 * 627,5 кв.м : 1478,5 кв.м. = 2 593 185,66 грн.
Тоді розрахунок суми пайової участі становить 2 593 185,66 грн (вартість спорудження нежитлових приміщень) * 4% (відсоток пайової участі, визначений Законом №132-IX) = 103727,43 грн.
Колегія суддів, перевіривши здійснений прокурором розрахунок, вважає його арифметично правильним, таким що відповідає приписам абз. 2 п. 2 розд.ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-ІХ.
Оцінюючи доводи апелянта щодо неправильності здійснення прокурором розрахунку, зокрема не врахування інформації, зазначеної у листі Старокостянтинівської міської ради від 30.06.2025, колегія суддів зазначає наступне.
Так, згідно вказаного листа Старокостянтинівською міською радою надано розрахунок розміру пайової участі на розвиток інфраструктури м.Старокостянтинів у зв`язку з будівництвом об`єкта нове будівництво багатоквартирного житлового будинку (III черга), що знаходиться за адресою: вул. Попова,26, затвердженого рішенням сесії Старокостянтинівської міської ради від 11.03.2020 №19/40/VII (далі - Порядок), в якому : "2) загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта відповідно до наявної в управлінні інформації, а саме Витяг з реєстру будівельної діяльності СДЕС у сфері будівництва реєстраційний номер документу: ХМ101210119892 від 19.01.2021 становить 6 110 000 грн (IV черга будівництва). 
Розмір пайової участі з врахування норм закону №132-IX визначений за формулою згідно п.6.4. Порядку та становить: РПУ = ЗКВ об`єкта * 2% 6 110 000 грн * 2% = 122 200 грн.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що підп.1 п.2 розд.ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-ІХ визначено розмір пайової участі, який підлягає застосуванню, якщо рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності зазначеним Законом, не було встановлено менший її розмір.
З наявного у справі листа вбачається, що рішення Старокостянтинівської міської ради №19/40/VII було прийнято 11.03.2020. 
Натомість Закон №132-ІХ, ухвалений 20.09.2019, набрав чинності 17.10.2019; положення про пайову участь почали застосовуватись 01.01.2020. 
Відтак, рішення Старокостянтинівської міської ради від 11.03.2020 було прийняте після набрання чинності Законом №132-ІХ, у зв`язку з чим на день набрання чинності зазначеним Законом, визначений рішенням порядок ще не існував.
Колегія суддів зазначає, що пайовий внесок у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту має розраховуватися саме на підставі нормативно-правових актів, чинних на момент виникнення у замовника будівництва обов`язку щодо сплати пайового внеску, а не на той момент, коли орган місцевого самоврядування дізнався про його несплату замовником, оскільки одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із ч.2 ст.331 Цивільного кодексу України забудовник стає власником збудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються (схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.12.2024 у справі №910/6226/23).
Відтак, відповідач протягом 10 робочих днів після 01 січня 2020 року мав звернутись до позивача із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва. Отримавши таку заяву позивач протягом 15 робочих днів повинен був надати відповідачу розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва, складений відповідно до вартості будівництва об`єкта, розрахованої виходячи з основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади на час здійснення такого розрахунку. Оскільки відповідач, у порушення норм п.2 розд.ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX, не звернувся до позивача з відповідною заявою, останній (або прокурор, діючи в інтересах держави в особі позивача) мав право самостійно визначити розмір пайової участі відповідно до вартості будівництва об`єкта, розрахованої виходячи з основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які діяли на час самостійного проведення такого розрахунку, але не пізніше введення об`єкта будівництва в експлуатацію (схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.05.2026 у справі № 916/1281/25, від 21.05.2026 у справі №916/67/25, від 28.05.2026 у справі № 922/1993/25).
Таким чином, апеляційний суд вважає правомірним зроблений прокурором розрахунок сум пайової участі, з урахуванням положень абз.2 п.2 розд.2 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №132-IX, величини загальної площі об`єкта будівництва, квартир, кошторисної вартості будівництва та показників опосередкованої вартості спорудження житла у Хмельницькій області, згідно наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 16.12.2020 № 311 (схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.08.2024 у справі №914/2145/23, від 20.02.2025 у справі №914/3777/23).
Щодо твердження апелянта про невірне визначення площі квартир та нежитлових приміщень, при розрахунку пайової участі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 "Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів" (в редакції станом на момент прийняття в експлуатацію об`єкта "Будівництво багатоквартирного житлового будинку IV-та секція" за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Попова, 26" (на даний час - вул. Авіаторів), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.
Вказане також підтверджується ч.1 ст.39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Пунктами 17-22 вищевказаної постанови (в редакції станом на момент прийняття в експлуатацію об`єкта) визначені умови реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, зокрема, умови перевірки органом державного архітектурно-будівельного контролю повноту даних, внесених до такої декларації.
Таким чином, декларація про готовність об`єкта до експлуатації є офіційним документом, який підтверджує завершення будівництва та готовність об`єкта до експлуатації, а також містить відомості про основні технічні характеристики об`єкта, зокрема його загальну площу, кількість квартир, площу житлових квартир і нежитлових приміщень.
З наявної у справі декларації про готовність об`єкта до експлуатації (витягу з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва), вбачається зазначення, серед іншого, загальної площі об`єкта, загальної площі квартир та загальної площі нежитлових приміщень.
Отже, відомості щодо площі об`єкта, квартир та нежитлових приміщень, наведені у декларації про готовність об`єкта до експлуатації є офіційними даними, поданими замовником будівництва та перевіреними органом державного архітектурно-будівельного контролю під час її реєстрації.
При цьому апелянтом не надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про недостовірність зазначених у декларації відомостей, внесення до них змін у встановленому законом порядку або наявність підстав для визначення площі об`єкта за іншими документами.
Таким чином, твердження апелянта про необхідність перевірки площ квартир і нежитлових приміщень за проектною чи технічною документацією, а також про неправильність розрахунку розміру пайової участі з огляду на показники площі, зазначені у декларації про готовність об`єкта до експлуатації колегія суддів вважає є необґрунтованими.
Доводи апелянта щодо неправильного способу визначення вартості нежитлових приміщень апеляційний суд також вважає безпідставними, оскільки посилання відповідача на те, що вартість основних фондів, зазначена у декларації про готовність об`єкта до експлуатації є узагальненим показником і не відображає вартості будівництва нежитлових приміщень, саме по собі не свідчить про неправильність здійсненого прокурором розрахунку.
Оскільки матеріали справи не містять документів, які б підтверджували окрему кошторисну вартість будівництва нежитлових приміщень, апеляційний суд вважає, що прокурором обґрунтовано здійснено розрахунок суми пайової участі на підставі офіційних відомостей, наведених у декларації про готовність об`єкта до експлуатації. 
При цьому, жодних доказів, які б свідчили про інший розмір вартості нежитлових приміщень та відповідно підтверджували неправильність визначеного розміру пайової участі, апелянтом до суду не надано.
Також безпідставними є посилання відповідача, що застосування виключно пропорційного методу без врахування фактичної (кошторисної) вартості будівництва нежитлових приміщень суперечить вимогам підп.3 п.2 розд.ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 132-ІХ, оскільки відсутність у матеріалах справи документів, що підтверджують кошторисну вартість будівництва, не може сама по собі свідчити про неправильність розрахунку, здійсненого на підставі наявних у справі належних доказів.
Щодо заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат. 
Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.
Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.
Дія ст.625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення, у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України (схожа правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/10156/17).
З матеріалів справи вбачається, що прокурор заявив до стягнення 235 974,29 грн інфляційних втрат та 46 255,29 грн 3% річних. Вказані нарахування проведено за період з 20.01.2021 по 11.11.2025 на загальну суму безпідставно збережених коштів пайової участі за вищевказаний період у розмірі 320 485,58 грн.
Колегія суддів, перевіривши наданий прокурором розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, погоджується із судом першої інстанції про їх арифметичну правильність та обґрунтованість, а відтак вважає наявними підстави для їх стягнення з відповідача.
У силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73,76-79,86 Господарського процесуального кодексу України.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.05.2026 без змін, з огляду на що апеляційна скарга ТОВ "Автоленд" задоволенню не підлягає.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автоленд" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.05.2026 у справі №924/14/26 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 25.05.2026 у справі №924/14/26 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачені ст.ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена "21" липня 2026 р.

Головуючий суддя Хабарова М.В. 

Суддя   Кульчій І.М. 

Суддя   Мамченко Ю.А.