| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/22385/23 Суддя (судді) першої інстанції: Колеснікова І.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Кузьмишиної О.М., Файдюка В.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЄРС ІМПЕКС» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-,

В С Т А Н О В И В:
Рух справи.
30.06.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЄРС ІМПЕКС» звернулося до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у м. Києві від 21.03.2023 № 216880413 та № 216890413, та від 14.06.2023 №412160413.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірні рішення є протиправними, оскільки висновки акту перевірки, на підставі яких були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають дійсним обставинам справи та нормам чинного законодавства.
Позивач наголосив, то подав 04.04.2023 уточнені розрахунки податкових зобов`язань, які відповідачем протиправно не були прийнятті при прийнятті спірних рішень.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 р. позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та підтвердження їх належними, достатніми та допустимими доказами. 
Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення суду як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі. 
Апеляційну скаргу обґрунтовано, що судом першої інстанції не правильно встановлені обставини у справі, оскільки уточнюючий розрахунок позивачем було подано вже після спірних податкових повідомлень-рішень.
Посилаючись на правові позиції Верховного Суду просить задовольнити апеляційну скаргу. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2025 відкрито апеляційне провадження та витребувано справу зі суду першої інстанції, та після надходження справи до суду апеляційної інстанції, ухвалою від 21.11.2025 слухання справи призначено у порядку письмового провадження.
З поважних причин розгляд справи продовжувався. 
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке. 

Обставини справи. 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ГУ ДПС у м. Києві проведено камеральну перевірку ТОВ «ТАЄРС ІМПЕКС» про порушення норм законодавства, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за грудень 2022 року, за результатами якої складено акт від 17.02.2023 № 13263/Ж5/26-15-04-13-03/38716224.
Проведеною перевіркою встановлено порушення ТОВ «ТАЄРС ІМПЕКС» п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що призвело до заниження позитивних нарахувань, на суму 83 541 грн. та до завищення в декларації з ПДВ за грудень 2022 року суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 83 052 грн.
На підставі акту перевірки ГУ ДПС у м. Києві прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.03.2023 №216880413, №216890413, якими до ТОВ «ТАЄРС ІМПЕКС», на основі яких збільшено позитивних нарахувань на суму 91 357 грн. та зменшено в декларації з ПДВ за грудень 2022 року суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на суму 83 052 грн.
Позивач не погоджуючись з такими рішеннями від 21.03.2023 №216880413, №216890413 подав до ДПС України скаргу вхідний №10157/6 від 14.04.2023.
За результатами розгляду такої скарги, ДПС України було прийнято рішення від 25.05.2023 №12976/6/99-00-06-01-05-06, яким вирішено залишити без змін податкове повідомлення-рішення 21.03.2023 №216880413 та №216890413, а також збільшити суму грошового зобов`язання на 537,9 грн, у тому числі: податкове зобов`язання з ПДВ на 489 грн., і у відповідній частині штрафні санкції на 48,9 грн., а скаргу залишити без задоволення.
На підставі прийнятого ДПС України рішення за розглядом скарги від 25.05.2023 №12976/6/99-00-06-01-05-06, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.06.2023 №412160413 та збільшено позивачу нарахування по ПДВ на 537,90 грн.
Вказані обставини підтверджені належним, достатніми та допустимими доказами і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів. їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.1. пункту 75.1. статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Згідно пунктів 76.1. та 76.2. статті 76 Податкового кодексу України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення.
Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.
Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Згідно пункту 86.2. статті 86 Податкового кодексу України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
Згідно п. 50.1 ст. 50 ПК України, платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:
а)або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу або при визначенні бази оподаткування відповідно до підпункту 141.9-1.3 пункту 141.9-1 статті 141 цього Кодексу у разі здійснення контрольованих операцій, якщо їх умови не відповідають принципу "витягнутої руки" у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;
б)або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Висновки суду апеляційної інстанції.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач подав уточнюючий розрахунок, то цей документ є належним доказом щодо протиправності спірного податкового повідомлення рішення.
Колегія суддів вважає, що судове рішення у цій справі підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції залишилось поза уваги час подачі підприємством уточнюючого розрахунку.
А саме, Верховний Суд неодноразово, висловлював позицію, що у випадках отримання акта камеральної перевірки щодо певної податкової декларації платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації у період після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, а контролюючий орган, приймаючи у такому випадку відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку (справа № 805/3164/17 та інші).
Матеріалами справи підтверджено, що уточнюючий розрахунок позивачем було подано після отримання акту перевірки та після прийняття відповідачем спірних податкових повідомлень рішень.
Вказана обставина підтверджена належним чином.
Отже, колегія суддів вважає, що не є протиправним спірні ППР, оскільки позивач на час їх прийняття ще не усунув порушення чинного законодавства шляхом подання уточнюючих розрахунків, внаслідок чого у відповідача не було можливості дійти висновку про дійсні розрахунки з питань податкового кредиту.
Внаслідок зазначеного, та враховуючи судову практику Верховного Суду, доводи апелянта заслуговують уваги, висновки суду є помилковими, спірні рішення відповідача прийнятті відповідно до чинного законодавства, а отже не підлягають скасуванню.
Відповідно до ч.1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Проте, в адміністративних справах про протиправність рішення обов`язок доказування правомірності свого рішення покладено на відповідача.
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач підтвердив належними доказами правомірність спірних рішень, його доводи є обгрунтованими.
Крім того, надаючи оцінку всім іншим доводам сторін, судова колегія наголошує що приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Статтею 317 КАС України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що внаслідок порушення норм матеріального права, суд першої інстанції невірно вирішив справу за суттю вимог, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог. 
Керуючись статтями 308, 309, 310, 313, 315, 317, 321. 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 р. - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЄРС ІМПЕКС» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,- скасувати.
Товариству з обмеженою відповідальністю «ТАЄРС ІМПЕКС» у задоволені позовних вимог до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263, п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

О.М. Кузьмишина

В.В. Файдюк