| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/7403/23 Суддя (судді) першої інстанції: Василенко Г.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язати призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах і в пільгових розмірах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 02 березня 2016 року. Позов обґрунтовано тим, що позивач відпрацював на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 понад 12 років 6 місяців, однак пенсійний орган відмовив у призначенні пільгової пенсії з мотивів відсутності спеціального стажу.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 10.02.2023 № 262340018087 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 з урахуванням висновків суду; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що роботу, яку виконував позивач на посадах помічника бурильника, машиніста бурової установки та бурового майстра, передбачено списками № 2, чинними у відповідні періоди його роботи, а тому висновок пенсійного органу про відсутність пільгового стажу є помилковим; водночас призначення пенсії належить до дискреційних повноважень пенсійного органу, що зумовлює зобов`язання повторно розглянути заяву.
Не погодившись із цим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на позбавлення його можливості надати вмотивований відзив на позовну заяву, оскільки позивач усупереч ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року не направив на адресу управління копію позовної заяви з доданими до неї документами, а в підсистемі «Електронний суд» така позовна заява відсутня. Зазначає, що відповідно до пунктів 2-1, 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на пенсію має визначатися станом на 11 жовтня 2017 року, на яку дату пільговий стаж позивача становив 11 років 2 місяці 20 днів, тобто був меншим за необхідні 12 років 6 місяців, у зв`язку з чим посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 27 липня 2022 року у справі № 440/1286/20. Вважає рішення про відмову у призначенні пенсії від 10 лютого 2023 року № 262340018087 правомірним, а позовні вимоги – безпідставними.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті. 
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів встановила такі обставини. 
03 лютого 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення", додавши трудову книжку НОМЕР_1 , диплом про освіту, довідки про стаж та ідентифікаційний код. 
За записами трудової книжки позивач працював з 03.05.1989 по 31.01.1991 помічником бурильника 5 розряду сейсморозвідувальної партії № 1, з 01.02.1991 по 31.10.1999 машиністом бурової установки 5 розряду пошуково-знімальної та геологорозвідувальної партій, з 01.11.1999 по 26.12.2022 майстром буровим свердловини 2 і 1 категорії Київської геологорозвідувальної партії. 
Згідно з довідкою ДП "Українська геологічна компанія" від 09.11.2022 № 7-389 позивач у періоди з 03.05.1989 по 31.03.1993 та з 01.06.1993 по 01.11.2022 брав безпосередню участь у польових геологорозвідувальних роботах з повним робочим днем, що становить 3703 робочих дні.
За принципом екстериторіальності заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке рішенням від 10.02.2023 № 262340018087 відмовило у призначенні пенсії. Це рішення ухвалено з посиланням на пункт "б" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункт 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тобто за нормами, які регулюють призначення пенсії за вислугу років працівникам експедицій, партій, загонів, дільниць і бригад, безпосередньо зайнятим на польових геологорозвідувальних та розвідувальних роботах. У рішенні зазначено вік заявника 55 років 03 місяці 12 днів, страховий стаж 37 років 06 місяців 16 днів, пільговий стаж 11 років 02 місяці 20 днів, а датою, з якої позивач матиме право на пенсію за віком, визначено 22.10.2027.
Щодо доводу про позбавлення апелянта можливості надати відзив колегія суддів зазначає таке. Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2023 року апелянта залучено до участі у справі як другого відповідача, і саме на цю ухвалу він посилається в апеляційній скарзі, а отже про наявність спору, його предмет і сторони управління обізнане з листопада 2023 року. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень. Реалізація цього права не залежить від виконання позивачем обов`язку надіслати копію позовної заяви, проте доказів звернення до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи чи про надання строку для подання відзиву протягом майже двох років розгляду справи апелянт не надав. 
Згідно з частиною шостою статті 162 цього Кодексу у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За частиною другою статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Свою позицію по суті спору апелянт виклав в апеляційній скарзі, і ця позиція перевіряється судом апеляційної інстанції в повному обсязі. А отже наведений довід не свідчить про неправильне вирішення справи і підставою для скасування рішення бути не може.
Щодо доводу про необхідність визначати право на пенсію станом на 11 жовтня 2017 року колегія суддів зазначає таке. Відповідно до статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії. Пенсія за віком на пільгових умовах і пенсія за вислугу років є самостійними видами пенсій, які призначаються за різними правовими підставами і за різних умов.
Пунктом "б" частини першої статті 13 Закону № 1788-XII встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця останньої роботи, мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки – після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Ту саму підставу закріплено в пункті 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV, за яким на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, – після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Частина перша цієї статті поширює право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи на осіб, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць.
Натомість пунктом 2-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV передбачено, що особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Пунктом 16 того самого розділу встановлено, що положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Обидві норми обмежені за предметом: вони визначають умови призначення пенсії за вислугу років і прямо відсилають лише до статей 52, 54 та 55 Закону № 1788-XII. Ані пункт 2-1, ані пункт 16 розділу XV Закону № 1058-IV не згадують статті 13 Закону № 1788-XII чи статті 114 Закону № 1058-IV і не встановлюють жодного часового обмеження для набуття стажу на роботах за списком № 2. Стаття 114 Закону № 1058-IV є чинною, дати 11 жовтня 2017 року не містить, а тому стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці може набуватися і після цієї дати.
Це підтверджує і постанова, на яку посилається сам апелянт. У постанові від 27 липня 2022 року у справі № 440/1286/20 Верховний Суд зазначив: "враховуючи положення п.2-1 та п.16 Розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV пенсія за вислугу років згідно положень пункту "е" статті 55 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року". Предметом розгляду в тій справі була пенсія за вислугу років працівника охорони здоров`я за пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-XII, а не пенсія за віком на пільгових умовах за списком № 2. Самостійність цих видів пенсій підтверджена й у подальшій практиці: у постанові від 31 січня 2025 року у справі № 200/1478/24 Верховний Суд зазначив: "пенсія за віком і пенсія за вислугу років є різними за правовими підставами та умовами призначення".
Позивач звертався за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 на підставі пункту "б" частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, що зазначено як у заяві до пенсійного органу, так і в позовній заяві. Умови саме цієї підстави пенсійний орган не перевіряв: у рішенні від 10.02.2023 № 262340018087 не наведено оцінки належності посад помічника бурильника, машиніста бурової установки та бурового майстра до списків № 2, чинних у відповідні періоди роботи, не зазначено ані результатів атестації робочих місць, ані потреби в уточнюючій довідці підприємства, а дату виникнення права на пенсію визначено за загальним пенсійним віком 22.10.2027 без урахування пільгової підстави звернення. А отже орган розглянув заяву за іншою правовою підставою, ніж та, з якою звернулася особа, і мотиви відмови, побудовані на нормах про пенсію за вислугу років, права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах не спростовують.
Вік і страховий стаж позивача перебувають поза межами спору: 55 років йому виповнилося 21 жовтня 2022 року, тобто до звернення із заявою 03 лютого 2023 року, а страховий стаж 37 років 06 місяців 16 днів перевищує як 25 років за пунктом "б" частини першої статті 13 Закону № 1788-XII, так і 30 років за пунктом 2 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV. Таким чином, яка б із цих норм не застосовувалася, загальні умови пільгового пенсійного забезпечення позивач виконав, а спірним залишається виключно стаж на роботах за списком № 2.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Апелянт цього обов`язку не виконав: доказів того, що заявлену позивачем підставу призначення пенсії розглянуто по суті, матеріали справи не містять. Таким чином, висновок суду першої інстанції про протиправність рішення від 10.02.2023 № 262340018087 є правильним.
Правильним є й обраний судом першої інстанції спосіб захисту. Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Оскільки пенсійний орган не перевіряв умов, з якими закон пов`язує зарахування стажу на роботах за списком № 2, суд не вправі здійснити таку перевірку замість органу вперше, а тому зобов`язання повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду є належним і достатнім способом захисту порушеного права. Подібний підхід сформульовано у постанові Верховного Суду від 09 травня 2024 року у справі № 580/3690/23.
Зобов`язання повторно розглянути заяву компетенції пенсійного органу не звужує. Під час нового розгляду орган застосовує пункт 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, за яким при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що були чинними на період роботи особи, при цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Таким чином, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, дав правильну правову оцінку спірним правовідносинам і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
Є.Д. Кравченко

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)