Справа № 465/4943/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 серпня 2026 року м.Львів
Залізничний районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді     Боровкова Д.О., 
при секретарі     Свищо В.С.,
за участю позивача      ОСОБА_1 ,
представника відповідача   Бекерської О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові у загальному позовному проваджені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про скасування рахунку на воду та стягнення моральної шкоди,
встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить скасувати рахунок відповідача про оплату за послуги з гарячого водопостачання; стягнути з відповідача на його користь 10000000,00 грн моральної шкоди.
Свої вимоги мотивує тим, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі був встановлений розподільний вузол обліку гарячої води: лічильник води КВ-1,5 DN 15 зав. № 692268. 07 листопада 2024 року у квартирі АДРЕСА_2 були проведені роботи по черговій повірці зазначеного лічильника. Проте, йому з грудня 2024 по квітень 2025 року відповідач безпідставно нараховував заборгованість за послуги з гарячого постачання, як такому у приміщенні якого відсутній засіб розподільчого обліку гарячої води. Він неодноразово телефонував на гарячу лінію, проте ніяких результатів це надало. Вважає, що відповідач безпідставно зняв з обліку його лічильник. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснивши, що він не подавав ніякого звернення до ЛМКП «Львівтеплоенерго», про необхідність подачі якого відповідач зазначав у своїх листах. Моральну шкоду він оцінює у 10000000,00 грн, оскільки йому потрібні гроші на лікування за кордоном, просить позов задовольнити
У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечила, пояснивши, що дійсно у листопаді 2025 року працівниками не їх підприємства була проведена чергова повірка розподільчого вузлу обліку гарячої води, який встановлений за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, відповідач, з незрозумілих для неї причин, так і не подав до ЛМКП «Львівтеплоенерго» заяву на реєстрацію вузла обліку після проведення повірки, хоча подання такої заяви передбачено пунктом 1 розділу ІІІ Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженого наказом Мінрегіону № 270 від 12 жовтня 2018 року. Відповідач листами неодноразово просив позивача подати таку заяву у зручний для нього спосіб, проте останній ці листи проігнорував. А відтак, ЛМКП «Львівтеплоенерго» змушено було нараховувати позивачу оплату за послуги з гарячого постачання, як такому у приміщенні якого відсутній засіб розподільчого обліку гарячої води. У випадку якщо позивач надасть відповідне звернення, то їх підприємствозможе вчинити комплекс дій щодо взяття на облік вузлу розподільчого обліку гарячої води, який встановлений у квартирі АДРЕСА_2 , після чого був би проведений перерахунок заборгованості за послуги з постачання гарячої води, з урахуванням показників вузла обліку. В зв`язку з наведеним, просить у задоволені позову відмовити.
Рух справи, клопотання сторін, процесуальні рішення суду.
10 червня 2025 року позов надійшов до Франківського районного суду м. Львова.
07 липня 2025 року ухвалою Франківського районного суду м. Львова позов передано до Залізничного районного суду м. Львова за підсудністю /а.с.15/.
04 листопада 2025 року матеріали справи надійшли до Залізничного районного суду м. Львова /а.с.17/.
05 листопада 2025 року ухвалою суду позов залишено без руху /а.с.20/.
18 грудня 2025 року до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків позову /а.с.23/.
25 грудня 2025 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження /а.с.23/.
30 березня 2026 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача /а.с.39,40/.
05 червня 2026 року ухвалою суду підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду /а.с.66/.
Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
Судом встановлено, що Львівське комунальне підприємство «Залізничнетеплоенерго» було теплопостачальною організацією, яке надавало з 01 липня 2014 року по 31 грудня 2023 року послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання споживачам, які мешкають у будинку АДРЕСА_3 .
Ухвалою Львівської міської ради від 06 липня 2023 року № 3409 вирішено припинити ЛКП «Залізничнетеплоенерго» шляхом приєднання до ЛКП «Львівтеплоенерго».
Відповідно до положень пункту 7 Ухвали Львівської міської ради від 06 липня 2023 року № 3409 ЛМКП «Львівтеплоенерго» є правонаступником усього майна, прав та обов`язків ЛКП «Залізничнетеплоенерго».
Згідно з пунктом 2 Ухвали Львівської міської ради від 14.12.2023 року №4142 «Про затвердження передавального акта ЛКП «Залізничнетеплоенерго», яке припиняється шляхом приєднання до ЛМКП «Львівтеплоенерго»», здійснено передачу-приймання всіх активів і пасивів балансу ЛКП «Залізничнетеплоенерго» на баланс ЛМКП «Львівтеплоенерго».
Позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» оприлюднено типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води від 01 грудня 2021 року. Отже, ЛМКП «Львівтеплоенерго», будучи наділеним повноваженнями виконавця послуг за договором приєднання про надання послуг, надає мешканцям м. Львова послуги з централізованого постачання гарячої води. Вказані обставини також сторонами не оспорюються, і тому не підлягають доказуванню в силу вимог частини 1 статті 82 ЦПК України.
Відповідно до довідки відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання, позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: будинок АДРЕСА_4 /а.с.14/.
З матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Мешканці квартири АДРЕСА_2 отримують від відповідача ЛМКП «Львівтеплоенерго» послуги з централізованого гарячого водопостачання. 
Всі вищевказані обставини визнаються сторонами у справі, а відтак вказані обставини не підлягають доказуванню в силу вимог частини 1 статті 82 ЦПК України.
Для здійснення оплати за надані послуги з постачання гарячого водопостачання мешканцям вищевказаної квартири був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно надсилаються рахунки за надані послуги.
Отже, між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та власниками (користувачами) квартири АДРЕСА_2 з 01 січня 2024 року існують фактичні договірні правовідносини, передбачені статтею 11 ЦК України з приводу надання послуг у сфері теплопостачання та гарячої води, шляхом приєднання до договору про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води.
З фотознімків убачається, що в квартирі АДРЕСА_2 на момент виникнення спірних правовідносин був встановлений розподільний вузол обліку гарячої води: лічильник води КВ-1,5 DN 15 зав. № 692268 /а.с.8,9/.
07 листопада 2024 року у квартирі АДРЕСА_2 були проведені роботи по черговій повірці вищевказаного лічильника води КВ-1,5 DN 15 зав. № 692268. Вказані роботи проводилися не працівниками ЛМКП «Львівтеплоенерго», а працівниками ДП «Львівський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації», що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки № РЛ-00202051124032 (чинне до 05 листопада 2028 року) /а.с.11/.
Отже, ЛМКП «Львівтеплоенерго» не могло бути відомо про проведення позивачем чергової повірки лічильника води КВ-1,5 DN 15 зав. № 692268, встановленого у квартирі АДРЕСА_2 .
З листа ЛМКП «Львівтеплоенерго» від 03 березня 2025 року № 44/84-03/03 убачається, що позивача ОСОБА_1 було повідомлено про наступне, оскільки по його квартирі відсутня інформація щодо повірки розподільчого вузла гарячої води, нарахування за послугу з постачання гарячої води з грудня 2024 року проводиться як зі споживачами у приміщеннях яких відсутній облік. Заяву про реєстрацію вузла обліку після повірки можна подати в особистому кабінеті на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1  /а.с.5/.
Листом від 16 квітня 2025 року № 44/130-16/05 ЛМКП «Львівтеплоенерго» повторно повідомило ОСОБА_1 , що останній може подати заяву на реєстрацію вузла обліку після повірки на сайті https://lmkp.lte.lviv.ua або в центрі обслуговування споживачів за адресою: АДРЕСА_5 . При цьому, у вказаному листі зазначено, що реєстрацією засобів комерційного та розподільчого обліку займається відділ технічного обліку та повірки, конт. тел. 292-22-80 /а.с.6/.
Проте, ОСОБА_1 , з незрозумілих для суду причин, так і не подав до ЛМКП «Львівтеплоенерго» заяву на реєстрацію вузла обліку після повірки ні на сайті https://lmkp.lte.lviv.ua, ні в центрі обслуговування споживачів.
З огляду на наведене, ЛМКП «Львівтеплоенерго» продовжило, починаючи з листопада 2024 року по день ухвалення рішення суду у даній справі, нараховувати споживачу з особовим рахунком № НОМЕР_1 оплату за послуги з гарячого постачання, як такому у приміщенні якого відсутній засіб розподільчого обліку гарячої води.
Згідно з повідомленням ЛМКП «Львівтеплоенерго» про оплату за послугу з постачання гарячої води за березень 2025 року у споживача за адресою: АДРЕСА_1 наявна заборгованість у розмірі 3293,36 грн /а.с.2/.
Позиція суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при ухвалені рішення.
Основні засади правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені в Законі України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частиною 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Нормою частини 1 статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Спір у цій справі виник щодо незаконного, на думку позивача, нарахування плати за послугу з постачання гарячої води.
Засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг визначаються Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 1182.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.
Згідно із частиною 2 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Виконавець комунальної послуги або інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, забезпечує функціональну перевірку приладів - розподілювачів теплової енергії. Порядок, періодичність такої перевірки визначаються договором між споживачем та виконавцем послуги або іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг. Періодична повірка засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку здійснюється згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті на цей засіб, але не менш як один раз на шість років для засобів механічного типу та не менш як один раз на дев`ять років для засобів інших типів.
Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» під обслуговуванням вузлів обліку слід розуміти: огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку.
Згідно із частиною 4 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт.  Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
Відповідно до частин 1, 4 статті 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки, які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації. Законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону № 315 від 22 листопада 2018 року, для розподілу не приймаються показання вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії, що зняті (надані), починаючи з дати встановлення факту виходу його з ладу (закінчення строку повірки засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу) або встановлення факту несанкціонованого втручання в його роботу (самовільний демонтаж, умисне знищення, пошкодження, розкомплектування, у тому числі порушення цілісності пломб, тощо), до дати прийняття на абонентський облік відремонтованого чи заміненого вузла розподільного обліку, приладу розподільного обліку теплової енергії або повіреного засобу вимірювальної техніки, що входить до його складу.
У пункті 1 розділу ІІІ Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженого наказом Мінрегіону № 270 від 12 жовтня 2018 року, передбачено, що вузол розподільного обліку/прилад - розподілювач теплової енергії, встановлений у приміщенні будівлі, приймається на абонентський облік виконавцем відповідної комунальної послуги або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, яка здійснює розподіл обсягів комунальних послуг між споживачами протягом 14 календарних днів з дня надходження відповідного звернення від власника (співвласників) будівлі (для приміщення у будівлі, яке не є самостійним об`єктом нерухомого майна) або власника відповідного приміщення (якщо окреме приміщення у будівлі є самостійним об`єктом нерухомого майна).
З аналізу положень вищезазначених нормативних актів слідує, що після того, як закінчився строк повірки вузлу розподільчого обліку (лічильника) гарячої води, вказаний лічильник вважається таким, що вийшов з ладу, а відтак, власник (співвласник) самостійного об`єкту нерухомого майна (квартири) зобов`язаний за власний рахунок забезпечити повірку вузлу розподільчого обліку (лічильника). Після того, як вузол розподільчого обліку (лічильник) пройде повірку власник (співвласник) зобов`язаний подати звернення до виконавця відповідної комунальної послуги, який протягом 14 календарних днів з дня надходження відповідного звернення приймає на абонентський облік вузол розподільчого обліку (лічильник), про що складається відповідний акт. 
Отже, показники засобів обліку гарячої води, які у визначений законодавством строк не пройшли повірку або після проведення повірки не прийняті на облік виконавцем відповідної комунальної послуги, не можуть прийматися до розрахунку за послуги.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13 наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.
У рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей» (balance of probabilities). Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Аналогічний підхід заснований Верховний Судом у постановах від 09 березня 2026 року в справі № 616/300/20, від 06 березня 2026 року в справі № 215/178/25, від 04 лютого 2026 року в справі № 175/3524/23 та від 01 жовтня 2025 року в справі № 523/109/21.
З матеріалів справи вбачається, що 07 листопада 2024 року у квартирі АДРЕСА_2 були проведені роботи по черговій повірці лічильника води КВ-1,5 DN 15 зав. № 692268, який встановлений для обліку гарячої води мешканцями вказаної квартири.
Проте, ні позивач ОСОБА_1 (який не надав суду жодного доказу, на підтвердження, що він є власник вказаної квартири), ні інший співвласник квартири так і не подали до ЛМКП «Львівтеплоенерго» відповідне звернення про прийняття приладу обліку (лічильника) на абонентський облік відповідно до вимог пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 270 від 12 жовтня 2018 року, незважаючи на те, що ще 03 березня 2026 року (тобто, за два місяці до подачі позову) відповідач повідомив позивача про необхідність подання вказаного звернення, надіславши останньому лист № 44/84-03/03.
При цьому, на запитання головуючого-судді позивач ОСОБА_1 не зміг надати ніяких пояснень щодо причин, з яких він не може або не хоче подавати відповідне звернення до ЛМКП «Львівтеплоенерго».
Суд вважає за необхідним звернути увагу на той факт, що представник ЛМКП «Львівтеплоенерго» під час проведення підготовчого засідання неодноразово пропонувала позивачу подати відповідне звернення, після чого відповідач міг би вчинити комплекс дій щодо взяття на облік вузлу розподільчого обліку гарячої води, який встановлений у квартирі АДРЕСА_2 , після чого був би проведений перерахунок заборгованості за послуги з постачання гарячої житлово-комунальних води, з урахуванням показників вузла обліку.
Проте, позивач ніяким чином не зреагував на вказані пропозиції та роз`яснення представника відповідача, відповідного звернення до ЛМКП «Львівтеплоенерго» так і не подав.
Крім цього, на особливу увагу заслуговує, те, що процедура подання вищевказаного звернення ОСОБА_2 або іншим співвласником квартири не створює для останніх, як споживачів житлово-комунальних послуг, ніякого додаткового тягаря, оскільки за подачу звернення та складання акту про прийняття на облік розподільчого обліку гарячої оплати не передбачено.
Таким чином, у підтвердження позовних вимог позивачем не надано доказів, які свідчать про те, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» діяло в порушення чинних вимог законодавства, які регулюють питання повірки розподільних приладів обліку гарячої води та прийняття таких приладів на абонентський облік після, проведеної чергової повірки.
З огляду на те, що внутрішньо квартирний засіб обліку води після проведення чергової повірки може бути взятий на облік ЛМКП «Львівтеплоенерго» за умови подання відповідного звернення власником квартири, за відсутності доказів звернення позивача з відповідним зверненням та відмови відповідача у прийнятті вказаного засобу на абонентський облік, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача провести перерахунок.
Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000000,00 грн.
Згідно з частиною 1 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно з частинами 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Верховний Суд у постанові по справі № 214/7462/20 від 05.12.2022 зазначив, що по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).
ОСОБА_1 у позові взагалі не зазначає у чому саме полягає завдана на його думку моральна шкода, тобто, які страждання або приниження він зазнав внаслідок того, що отримав від відповідача рахунки на гарячу воду.
Також, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який б свідчив про завдання відповідачем йому моральної шкоди, а відтак, суд не знаходить підстав для задоволення даної вимоги.
Висновки суду.
Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, що у задоволені позову слід відмовити в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі Закону України «Про захист прав споживача», судовий збір необхідно віднести на рахунок держави.
Керуючись статтями 81,89,141,263-265 ЦПК України, суд 

ухвалив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про скасування рахунку на воду та стягнення моральної шкоди – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Суддя: 
Оригінал рішення.