Справа № 139/118/26
Провадження № 1-кп/139/6/26

В И Р О К
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 року селище Муровані Курилівці

Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого - судді ОСОБА_1 
з участю:
прокурора ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 12025020160000575, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.12.2025, обвинувальний акт по якому надійшов до суду з Могилів-Подільської окружної прокуратури 27.02.2026, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса зареєстрованого і фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого, пенсіонера, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,

УСТАНОВИВ:
В провадженні суду перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (у тексті - КК України).
Згідно обвинувального акту, 03.12.2025 близько 22:00 год., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_3 , керуючи технічно справнимавтомобілем марки «DACIA» моделі «DUSTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить на праві власності ОСОБА_5 , рухаючись в темну пору доби по сухому забрудненому дорожньому покриттю у вигляді асфальтобетону автошляхом Т-0211 «Вербовець - Наддністрянське - Новодністровськ - Білоусівка», на 4-му кілометрі, неподалік електроопори № 32, у напрямку села Вербовець Могилів-Подільського району Вінницької області, разом із пасажирами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , маючи об`єктивну можливість спостерігати за дорожньою обстановкою, проявляючи злочинну самовпевненість, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, не забезпечив постійного контролю за рухом транспортного засобу, внаслідок чого не впорався з керуванням ним, виїхав на смугу зустрічну руху, допустив з`їзд автомобіля за межі проїзної частини в кювет, де здійснив зіткнення з деревом.
Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. п. 12.1., 12.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (із змінами), якими передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав такі тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітини - забій правої легені, закриті переломи 3, 4, 5, 6, 7 ребер справа; закритий перелом правої ключиці зі зміщенням, які утворились від дії тупого (-их) предмета (-ів), по механізму - удар, при дорожньо-транспортній пригоді, та належать: всі в сукупності та кожне окремо до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які спричиняють тривалий розлад здоров`я більше 21 доби, згідно п. 2.2.1. «в» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».
Також внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав наступні тілесні ушкодження: перелом тіла С2 хребця, який утворився від дії тупого (-их) предмета (-ів), по механізму - удар, при дорожньо-транспортній пригоді, та належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили небезпечні для життя явища на час їх утворення, згідно п. 2.1.3. «е» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».
Порушення водієм автомобіля марки «DACIA» моделі «DUSTER», д. н. з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у виді спричинення середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .
Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Вказані дії обвинуваченого органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, повністю визнав свою вину у вчинені передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які є послідовними і повністю підтверджують викладені в обвинувальному акті обставини вчинення злочину, погодився на спрощений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним, не оспорюються, та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, пояснивши що його рішення є добровільним, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України наслідки йому зрозумілі. У вчиненому щиро кається, просить суд не застосовувати до нього сувору міру кримінального покарання.
Потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд кримінального провадження у їх відсутності, в яких також зазначили, що претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_3 вони не мають.
Враховуючи що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні ним передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення, керуючись ч. 3 ст. 349 КПК України, згідно з якою при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши, що немає сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд, беручи до уваги відсутність заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого.
Надані під час судового розгляду показання обвинуваченого ОСОБА_3 про обставини вчинення ним передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення і визнання у повному обсязі своєї вини у висунутому йому обвинуваченні, з точки зору належності і допустимості суд вважає достовірними та об`єктивними для прийняття відповідного процесуального рішення, оскільки у взаємозв`язку вони є логічними, детальними, послідовними і достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами.
Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та судом їм роз`яснено про позбавлення у такому випадку права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно цих обставин справи.
Таким чином, суд допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують його особу, в їх сукупності вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, при викладених в обвинувальному акті обставинах, є повністю доведеною.
Своїми діями, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження ОСОБА_5 та тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_6 , ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, за що повинен нести передбачену законом відповідальність.
Прокурор ОСОБА_2 просить суд визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням, призначивши іспитовий строк 3 роки. Покласти на ОСОБА_3 передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язки. Стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 5348,40 грн.
Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що запропоноване прокурором додаткове покарання є занадто суворим, тому що в момент дорожньо-транспортної пригоди він керував автомобілем не в стані алкогольного сп`яніння. Щодо процесуальних витрат на залучення експертів зазначив, що розмір його пенсії є недостатнім для оплати цих витрат.
Відповідно до положень п. п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) стосовно призначення покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Згідно з нормами ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він своїми необережними діями вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, що виразилося у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_5 та заподіяло тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 .
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно зі ст. 67 КК України, не встановлено.
Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , який вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, суд враховує, що він раніше не судимий, під спостереженням у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, його похилий вік (пенсіонер), незадовільний стан здоров`я (під час ДТП отримав тяжкі тілесні ушкодження; проходив тривале лікування, яке продовжує до цього часу; пересувається за допомогою милиць), виключно позитивну характеристику за місцем проживання, визнання у судовому засіданні своєї вини, наявність обставин, які пом`якшують його покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, а також думку потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , які не мають до обвинуваченого жодних претензій, суд, з врахуванням встановлених обставин справи та особи обвинуваченого, вважає, що йому необхідно призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у межах санкції частини статті, за якою ОСОБА_3 притягується до відповідальності.
У досудовій доповіді Кам`янець-Подільського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області від 07.07.2026 відносно обвинуваченого ОСОБА_3 зазначено, що ризик вчинення ним повторно кримінального правопорушення, як і ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства чи окремих осіб, оцінюється як середній, що на думку органу пробації свідчить про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства.
При призначенні покарання обвинуваченому суд відповідно до положень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами) враховує не тільки наслідки, що настали, а характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.
ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення з необережності, усвідомив неправомірність своїх дій, щиро шкодує з приводу того, що трапилось, не залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.
В п. 21 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначеної, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно. Питання про доцільність призначення додаткового покарання вирішується на розсуд суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, суд, зважаючи на обставини справи та наявність двох потерпілих, яким кримінальним правопорушенням спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження і заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, приходить до висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_3 права керувати транспортними засобами.
Вирішуючи питання про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд виходить з наступних мотивів.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, його особу, який раніше не судимий і позитивно характеризується за місцем проживання, стан здоров`я, посткримінальну поведінку, зокрема що він повністю визнав вину та щиро кається у вчиненому, висновок досудової доповіді щодо можливості виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк, позицію потерпілих та прокурора щодо виду та міри покарання, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому відповідно до вимог ст. 75 КК України його необхідно звільнити від відбування покарання, з випробуванням та встановленням іспитового строку, з покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.
На переконанням суду, обрані обвинуваченому вид та міра покарання відповідають не лише тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованими та досягнуть мети покарання.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 5348,40 грн, відповідно до ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.12.2025 у справі № 138/3541/25 (провадження № 1-кс/138/974/25), підлягає скасуванню.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 50, 65 - 67, 69, 286 КК України, ст. ст. 100, 174, 349, 368 - 371, 373, 374, 392 - 395 КПК України, суд 

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку. 
Початок строку відбування ОСОБА_3 додаткового покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
Виконання передбачених п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України обов`язків покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 5348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) гривень 40 копійок.
Скасувати арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.12.2025 у справі № 138/3541/25 (провадження № 1-кс/138/974/25).
Після набрання вироком законної сили вказаний в ухвалі слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 08.12.2025 у справі № 138/3541/25 (провадження № 1-кс/138/974/25) речовий доказ, а саме автомобіль марки «DACIA» моделі «DUSTER», державний номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_3 , чорного кольору, згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , - повернути ОСОБА_5 . 
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення і набирає законної сили після закінчення вказаного строку, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя        ОСОБА_7