Справа № 702/433/26
Провадження № 2-а/702/4/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.08.2026 м. Монастирище
Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої судді Барської Т. М.,
секретар судового засідання Карабань З. І., 
представник позивача адвокат Мар`яш Л. В. в режимі відеоконференції,
позивач ОСОБА_1 не з`явився,
представник відповідача Департаменту патрульної поліції Кутковська Л.В. в режимі відеоконференції,
представник відповідача Головного управління Національної поліції у Львівській області не з`явився;
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище у порядку розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ позов  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції у Львівській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
в с т а н о в и в :
01.05.2026 ОСОБА_1 звернувся до Монастирищенського районного суду Черкаської області з позовною заявою, в якій просить суд скасувати прийняту 21.04.2026 інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Качмарем Р.М. постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, а провадження у справі закрити.
В обґрунтування позову посилається на те, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БНА № 7063769 від 21.04.2026, його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680,00 гривень.
Оскаржувана постанова містить висновок про те, що 21.04.2026 в місті Львів по вул. Володимира Великого, буд. 53, він, ОСОБА_1 , здійснив стоянку ТЗ на газоні, чим порушив п. 15.10.є Правил дорожнього руху.
Позивач вважає, що вищезазначена постанова не відповідає дійсним обставинам справи та підлягає скасуванню, оскільки в означену дату він не керував транспортним засобом Hyundai Tucson з державним номерним знаком НОМЕР_1 , а тим більше не здійснював стоянку на газоні. 
Близько 14:30 21.04.2026 він отримав дзвінок від своєї дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка повідомила, що не впоралася із керуванням, здійснила наїзд на бордюрний камінь та не може рушити назад. Він поспішив дружині на допомогу, але враховуючи те, що автомобіль потрапив у м`яку ділянку ґрунту, механічної сили для його виїзду було замало, тому відразу залишити газон йому не вдалося.
Дружина в цей час скористалася послугами служби «таксі» та поїхала на роботу. Згодом до місця стоянки автомобіля приїхали працівники поліції, які звинуватили позивача в порушенні Правил дорожнього руху та притягли його до відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП.
ОСОБА_1 вказує, що розгляд справи був формальним без дотримання вимог ст. 280 КУпАП, оскільки все провадження було зведене до заповнення поліцейським бланку постанови, його доводи про керування транспортним засобом в момент виїзду на газон Рогущенко Галиною не перевірені, докази, які б спростовували пояснення ОСОБА_1 не здобуті і не оцінені. 
Стверджуючи про порушення його прав при притягненні до адміністративної відповідальність, позивач просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Постановленою 14.05.2026 ухвалою позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, до участі у справі в статусі співвідповідача залучене Головне управління Національної поліції у Львівській області. 
Відповідачам встановлений строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву та пояснень і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову. 
На адресу суду 25.05.2026 від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Хрущ Т. І.  надійшов відзив, в якому вона повністю заперечила доводи позивача та настоює на тому, що справа розглянута з дотриманням норм КУпАП та положень Інструкції з оформлення поліцейських матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, №1395 від 07.11.2015. Справа розглянута в присутності позивача, йому роз`яснені його права та обов`язки, порядок оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.
На переконання представника відповідача, доводи ОСОБА_1 повністю спростовуються відеозаписом з нагрудних відео реєстраторів працівників поліції і показаннями свідка, який повідомив поліцію про правопорушення та чітко вказав на позивача, як на особу, яка керувала транспортним засобом Hyundai Tucson з номерним знаком НОМЕР_2 21.04.2026 та здійснила стоянку на газоні (а.с.34-40).
У відповіді на відзив представник позивача адвокат Мар`яш Л.В. категорично заперечила доводи представника відповідача та вказала, що письмові показання свідок ОСОБА_3 надав за диктуванням працівника поліції, а тому допустимим доказом не являються.
Представник позивача до відповіді на відзив долучила письмові пояснення ОСОБА_2 
05.06.2026 суд задовольнив клопотання представника позивача Мар`яш Л.В. про допит свідка ОСОБА_3 .
За ініціативи суду 05.06.2026 постановлена ухвала про виклик для допиту свідка ОСОБА_2 .
27.07.2026 представник відповідача на вимогу суду надав копію повного тексту оскаржуваної постанови (а.с.136).
Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за викликами до суду для допиту не з`являлися. Надіслані на їх зареєстроване місце проживання судові повістки про виклик повернуті суду з відміткою про відсутність адресатів за цими адресами.
В судовому засідання представник позивача Мар`яш Л. В. позов підтримала повністю, з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснила, що ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 , але його зареєстрованим місцем проживання є АДРЕСА_2 .
21.04.2026 близько 14 год.00 хв. автомобілем Hyundai Tucson з номерним знаком НОМЕР_2 21.04.2026 керувала дружина позивача ОСОБА_2 , яка не справилася із керуванням і виїхала на газон.
ОСОБА_1 поспішив дружині на допомогу, а вона у цей час поїхала на роботу.
За викликом ОСОБА_3 на місце стоянки автомобіля Hyundai Tucson прибули працівники поліції і склали щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за відмову пройти освідування на стан алкогольного сп`яніння та притягли його до відповідальності за порушення правил стоянки.
Представник настоює на тому, що її довіритель автомобілем не керував і на газон для стоянки не виїздив. ОСОБА_3 пояснив, що він почув гуркіт автомобіля і викликав поліцію, зазначив, що за кермом авто була особа чоловічої статі віком близько 45 років, хоча позивач є значно молодшим – не досяг і 40-ка років. Пояснення, на основі яких прийнята оскаржувана постанова, надані ОСОБА_3 під диктування працівника поліції.
Позивач ОСОБА_1 у жодне із засідань не з`явився.
Представник Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Кутковська Л.В. заявлені вимоги не визнала повністю, зазначає, що хід розгляду справи про вчинене позивачем адміністративне правопорушення зафіксований на відео, працівники на місце події викликані свідком, який чітко вказав на позивача як особу, яка керувала автомобілем та виїхала на газон.
Окрім того, у ОСОБА_1 поліцейські виявили ознаки алкогольного сп`яніння, але від освідування він відмовився, тому, окрім оскаржуваної постанови, за фактом відмови від освідування на стан сп`яніння щодо останнього складений протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Представник Головного управління Національної поліції в Львівській області для участі у розгляді справи не з`явився, відзиву на позов, заяв і клопотань не подавав.
Заслухавши пояснення представника позивача та представника Департаменту патрульної поліції, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
За змістом вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту скоєння особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.
Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Така правова позиція узгоджується із позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 у справі № 607/7987/17.
Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Пунктом 1-2 ч. 1ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейських зобов`язано неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, в тому числі передбачені ч. 3 ст. 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення регламентований Кодексом України про адміністративні правопорушення та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 за №1395 (далі - Інструкція).
За змістом пунктів 1, 2 Розділу III Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачене, зокрема, ч. 3 ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до пункту 9 Розділу ІІІ Інструкції розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Частина третя ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
За змістом п. 15.10.є) Правил дорожнього руху стоянка забороняється на газонах.
З дослідженої копії оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №7063769 суд встановив, що 21.04.2026 о 15 год. 24 хв. 05 сек. у місті Львів по вулиці Володимира Великого, 53 інспектор взводу 1 роти 2 батальйону 4 УПП у Львівській області ДПП старший лейтенант поліції Качмар Роман Мирославович за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення прийняв постанову, якою притягнув ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_3 , посвідчення водія НОМЕР_3 , до адміністративної відповідальності за те, що 21.04.2026 о 14 год. 21 хв. в м. Львів по вулиці Володимира Великого, 53 він здійснив стоянку ТЗ на газоні, чим порушив п.15.10.є ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачає ч.3 ст. 122 КУпАП (а.с.7,139).
Аналізуючи норми закону, які слугували підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, суд встановив, що притягуючи позивача до відповідальності за наведених у постанові обставин уповноважена на прийняття постанови особа мала обов`язок встановити у діях ОСОБА_1 склад адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону. У цьому зв`язку створення перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху є обов`язковою умовою для притягнення до відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки (частина третя статті 122 КпАП).
Однак, всупереч наведеному, датована 21.04.2026 постанова взагалі не містить цієї ознаки об`єктивної сторони правопорушення і у ній не вказано чи створило порушення ОСОБА_1 правил стоянки перешкоду дорожньому руху або загрозу безпеці руху, чи ні.
Згідно з наданим представником відповідача відеозаписом з нагрудних відео реєстраторів працівників поліції на момент прибуття патрульного автомобіля колісний транспортний засіб позивача знаходиться на газоні поблизу житлового будинку. Біля автомобіля знаходилося дві особи чоловічої статі, один з яких молодший за віком, а другий – старший.
Особу старшого чоловіка поліцейські не встановлювали, показання від нього не отримували, хоча він спільно з позивачем знаходився біля ТЗ Hyundai Tucson з номерним знаком НОМЕР_2 і намагався виїхати ним з газону.
Опитування свідка ОСОБА_3 старший лейтенант поліції ОСОБА_4 здійснював у період часу з 15:21 до 15:28. Під час опитування поліцейський сам викладає обставини, а від свідка вимагає тільки їх підтвердити.
Позивач ОСОБА_1 упродовж усього часу вчинення працівниками поліції процесуальних дій висловлюється нецензурно, просить вирішити питання в поза правовий спосіб, стверджує, що на газон виїхала його дружина ОСОБА_5 , яка керувала автомобілем. Своє перебування за кермом ТЗ і керування ним заперечує.
О 15:29 поліцейський повідомив позивачу, що щодо нього буде винесена постанова за ч.3 ст. 122 КУпАП, потім між ними до 15:33 триває розмова щодо освідування на стан сп`яніння, а з 15:36 працівник поліції перебував у патрульному авто, після виходу з якого десь о 15:37 вручив ОСОБА_1 оскаржувану постанову.
Поряд з цим, у постанові вказано, що справа розглянута 21.04.2026 о 15:24:05. Тобто отримання показань у свідка, роз`яснення ОСОБА_1 прав, складення постанови вчинені після того, як справа уже була розглянута.
Отже, за наведеного, суд приходить до висновку, що працівник підрозділу Національної поліції, який має спеціальне звання, діяв не на підставі і не у спосіб, що визначений Конституцією та законами України; не обґрунтовано, недобросовісно і не розсудливо, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Доводи позивача про те, що за кермом автомобіля Hyundai Tucson з номерним знаком НОМЕР_2 21.04.2026 о 14:21 перебував не він, а його дружина ОСОБА_2 суд відхиляє і враховує, що відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві вважаються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами, як письмові, речові і електронні докази, показання свідків (пункт 1, 3 частини 2 статті 72 КАС України).
Стаття 73 КАС України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Положення статті 74 КАС України визначають допустимість доказів, згідно з якими суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом (частина четверта статті 77 КАС України).
Відповідно до частини третьої статті 78 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Суд звертає увагу, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Тобто, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 у справі № 522/22023/16-ц.
При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність (постанова Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17).
Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції принципу справедливості розгляду справи судом. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.19 у справі № 342/180/17-ц).
Жодна зі сторін не надала суду доказів як на підтвердження того, що за кермом автомобіля була ОСОБА_2 , так і на спростування цієї обставини.
Ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_3 до суду за викликами не з`явилися, отримати їх показання у спосіб, який визначений ст.212 КАС України, суд можливості не мав. Надіслані дружиною позивача ОСОБА_2 на адресу суду письмові пояснення доказової сили показань свідка не мають, тому суд їх до уваги не бере.
Підсумовуючи вказане, з огляду на встановлені в цій справі обставини і правове регулювання спірних відносин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд доходить до висновку, що постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №7063769 від 21 квітня 2026 року слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Відповідно до ч.1 статті 139 КАС України при задоволенні позову стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягають відшкодуванню всі судові витрати.
Згідно з квитанцією про сплату судового збору №DAYB-75АК-SZEE від 01.05.2026 судовий збір за подання позовної заяви позивачем сплачений у сумі 665,6 грн .
Наказом Національної поліції України №73 від 06.11.2015 затверджене Положення про Департамент патрульної поліції, у пунктах 4, 5 розділу І якого закріплено, що Департамент складається із структурних підрозділів апарату Департаменту, його територіальних (відокремлених) підрозділів, інших підрозділів патрульної поліції, у тому числі підрозділів поліції особливого призначення (далі - підрозділи Департаменту). Департамент організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.
Відповідно до пункту 2 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції Департамент та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи департаменту підзвітні та підконтрольні Департаменту.
Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності (пункт 6 Розділу V Положення про Департамент патрульної поліції зі змінами).
Департамент фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом, та забезпечує їх цільове використання (пункт 7 Розділу V Положення про Департамент патрульної поліції із змінами).
Тобто, Управління патрульної поліції у відповідній області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції без статусу юридичної особи та відповідно до бюджетного законодавства не отримує та не являється розпорядником бюджетних коштів.
У зв`язку з цим, судові витрати підлягають стягненню саме з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України або шляхом відшкодування коштів з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у відповідній області Департаменту патрульної поліції.
Аналогічна правова позиція щодо суб`єкта, за рахунок якого слід стягувати витрати зі сплати судового збору в даній категорії справ, викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 757/52466/18-а та Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 543/775/17.
Керуючись статями ст.7, 9, 245, 247, 251, 252, 258, 268, 280, 285, 287-289 КУпАП, ст.2, 5, 9, 14, 19, 72, 77, 90, 139, 246, 250, 268- 272, 286 КАС України, суд
у х в а л и в :
Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, задовольнити.
Прийняту 21 квітня 2026 року інспектором 1 взводу 2 роти 4 бат. Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом поліції Качмарем Романом Мирославовичем постанову серії ЕНА №7063769 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 680, 00 грн. скасувати.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП закрити.
У задоволенні вимог до Головного управління Національної поліції у Львівській області відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (місце знаходження: вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, код ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складання судового рішення.
Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 . 
Відповідач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: вул. Федора Ернста, 3 м. Київ, 03048, ЄДРПОУ 40108646.
Відповідач: Головне управління Національної поліції у Львівській області, місцезнаходження: 79007, Львівська обл.. м. Львів, площа Генерала Григоренка, 3, ЄДРПОУ 40108833.
Рішення ухвалене і проголошене 24.08.2026.

Суддя Тетяна БАРСЬКА