РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2026 року | м. Рівне | №640/19183/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді К.М.Недашківської, розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинення певних дій.

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі – Позивач) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі – Відповідач), в якому Позивач просить суд: визнати протиправними відмову у наданні дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, повернення документів; зобов`язати Відповідача надати позивачу дозвіл на імміграцію та посвідку на постійне проживання. 
Стислий виклад позиції Позивача та заперечень Відповідача.
Позивач зазначає, що 16.08.2019 звернувся до органу міграційної служби із заявою про надання йому дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання. Однак, згідно листа від 17.09.2019 органом міграційної служби вказана заява із долученими до нею документами була повернута Позивачу з посилання на норми п.1 ч.3 ст. 9 Закону України «Про імміграцію». Наголошує, що такі дії державного органу є протиправними, оскільки він перебуває на території України на законних підставах, є фізичною особою-підприємцем та є власником нерухомого майна, яке знаходиться на території України. Також Позивач вказує на наявність дітей, які є громадянами України. З огляде на наведене просив позов задовольнити повністю.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав. В обґрунтування заперечень зазначив, що Позивач самостійно не звертався у встановленому законом порядку із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну. Зауважив, що Позивачем визначений законодавством перелік документів не надано. Заяву Позивача розглянуто, як звернення громадян та надано офіційну відповідь, жодних протиправних дій міграційним органом допущено не було, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва (головуючий суддя Ю.Т.Шрамко) від 15.10.2019 відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Законом України “Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду” №2825-IX від 13.12.2022, що набрав чинності 15.12.2022, ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва.
Відповідно до Розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2825-IX, адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду, але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України.
Наказом Державної судової адміністрації України №399 від 16.09.2024 затверджено Порядок передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва. 
08 листопада 2024 року здійснено пакетний автоматизований розподіл судових справ, за яким Рівненському окружному адміністративному суду, з урахуванням навантаження та за принципом випадковості, визначено до передачі 460 справ. 
Наказом в.о.керівника апарату Київського окружного адміністративного суду №45-0д/ка від 31.12.2024, затверджено графік передачі справ, відповідно до якого справи передані Рівненському окружному адміністративному суду 14.02.2025.
На виконання рішення зборів суддів Рівненського окружного адміністративного суду (протокол №3 від 21.11.2024 та №4 від 13.12.2024), комісією прийнято справи, а Відділом документального забезпечення проведено їх реєстрацію та автоматизований розподіл.
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.03.2025 для розгляду справи №640/19183/19 визначено головуючого суддю К.М.Недашківську. 
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 06.03.2025 адміністративну справу №640/19183/19 прийнято до провадження та продовжено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін зі стадії розгляду справи по суті.
Відповідно до частини другої статті 257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
За відсутності у процесуальному законі вказівки (прямої чи опосередкованої) на необхідність розгляду справи (з огляду на її категорію) тільки за правилами загального позовного провадження, суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження (відповідно до частини другої статті 257 КАС).
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України. 
Відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. 
Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу. 
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:
16.08.2019 ОСОБА_1 , уродженець Республіки Білорусь, звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.
Листом від 17.09.2019 №С-2408/6/8101-19/8101.6.1/2817-19 орган міграційної служби повідомив Позивача про відсутність підстав щодо задоволення вимог заяви, посилаючись на статтю 9 Закону України «Про імміграцію». 
Підставою для відмови слугувало, те що відповідна заява може бути подана лише за умови перебування в Україні на законних підставах та за відсутності поважних причин, особисто. Крім того, надання дозволу на імміграцію можливе особі, яка є батьком громадянина України. На підставі вищенаведеного долучені до заяви документи були повернуті Позивачу.
Вважаючи протиправною відмову щодо надання дозволу на імміграцію, Позивач звернувся до суду з позовом.
Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу своїх дій, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, суд зазначає таке. 
Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.
Відповідно до положень частини 1 статті 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства":
- іноземець - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав;
- іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні;
- іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом;
- посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.
Частиною 1 статті 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та шістнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства").
Положеннями статті 1 Закону України "Про імміграцію" визначені наступні дефініції термінів:
- імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання;
- іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;
- квота імміграції - це гранична кількість іноземців та осіб без громадянства, яким передбачено надати дозвіл на імміграцію протягом календарного року;
- дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.
Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів:
1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України;
2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України;
3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США;
4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України;
5) особи, які раніше перебували в громадянстві України;
6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти;
7) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня надання їм статусу біженців в Україні чи притулку в Україні, а також їхні батьки, чоловіки (дружини) та неповнолітні діти,які проживають разом з ними.
Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:
1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;
2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;
3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;
4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України.
У свою чергу, умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання про надання дозволу на імміграцію, визначені статтею 9 Закону України "Про імміграцію" (норми чинні на момент виникнення спірних правовідносин).
Так, для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.
Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.
У разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.
З аналізу вищенаведених норм Закону України "Про імміграцію" вбачається, що для оформлення дозволу на імміграцію заявник повинен подати заяву з доданням певного пакету документів. У разі ж ненадання особою повного пакету документів, заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 16.08.2019 звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну.
Зі змісту вказаної заяви вбачається, що до неї були долучені наступні документи: копія заяви - згоди на реєстрацію місця проживання від 19.08.2019; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 ; копія паспорта серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 ; копія довідки про підтвердження постійного місця проживання від 05.08.2019 №27; копія паспорта громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 ; копія паспорта громадянина для виїзду за кордон ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 ; копія акту про вилучення паспорта громадянина України від 02.07.2019 №03/А-6-19; копія акту вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон від 02.07.2019 №03А-8-19.
Так, суд зазначає, що позивачем всупереч норм п 4,5 ч.2 ст. 9 Закону України "Про імміграцію" не було подано до заяви від 16.08.2019 відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб та документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров`я.
Отже, Позивачем під час звернення із заявою від 16.08.2019 не було подано повного переліку документів, обов`язковість подання яких передбачена вимогами чинного законодавства України.
Також, аналізуючи вищенаведені норми, суд зазначає що законодавством, яке регулює порядок надання дозволу на імміграцію, передбачено обов`язок заявника особисто подати заяву разом із повним пакетом документів до уповноваженого органу. Вимога щодо особистого звернення обумовлена необхідністю здійснення посадовою особою перевірки особи заявника, звірення поданих документів з їх оригіналами, перевірки повноти поданого пакета документів, належності їх оформлення, а також прийняття документів лише за умови відповідності вимогам законодавства.
Подання заяви засобами поштового зв`язку допускається лише як виняток та виключно за наявності поважних причин, що унеможливлюють особисте звернення заявника до відповідного органу.
Разом із тим, під час судового розгляду не встановлено належними та допустимими доказами факту особистого подання Позивачем заяви про надання дозволу на імміграцію. Матеріали справи не містять жодних документальних підтверджень такого звернення, зокрема відсутні відмітки (вхідні штампи) про прийняття заяви уповноваженим органом, реєстраційні реквізити, відомості про перевірку поданих документів посадовою особою чи інші докази, які б підтверджували факт особистого подання заяви та її прийняття у встановленому законом порядку.
Крім того, матеріали справи не містять доказів існування поважних причин, які б об`єктивно унеможливлювали особисте звернення позивача до компетентного органу.
За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено дотримання встановленого законодавством порядку звернення із заявою про надання дозволу на імміграцію. 
Відсутність доказів особистого подання заяви виключає можливість визнання процедури звернення такою, що відповідає вимогам законодавства, а відтак доводи позивача про протиправність дій відповідача є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Суд також звертає увагу, що однією з позовних вимог позивача є зобов`язання відповідача видати йому посвідку на постійне проживання в Україні.
Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до Відповідача Позивач подав заяву від 16.08.2019 про надання дозволу на імміграцію. При цьому вимоги щодо оформлення чи видачі посвідки на постійне проживання у зазначеній заяві позивач не заявляв, а Відповідач, відповідно, не приймав жодного рішення з цього питання.
Суд зазначає, що видача посвідки на постійне проживання є окремою адміністративною процедурою, яка здійснюється після прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію та за результатами звернення особи із відповідною заявою у порядку, визначеному законодавством.
Відтак питання щодо видачі позивачу посвідки на постійне проживання не було предметом розгляду суб`єкта владних повноважень, будь-яке рішення, дія чи бездіяльність відповідача з цього приводу відсутні, а тому зазначені позовні вимоги не охоплюються предметом цього адміністративного спору.
За таких обставин суд дійшов висновку, що вимога позивача про зобов`язання відповідача видати посвідку на постійне проживання є передчасною, не пов`язана з предметом оскарження у цій справі та не може бути предметом судового розгляду, оскільки суд здійснює перевірку правомірності лише тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які були предметом його розгляду.
Судом також враховано, що у листі від 17.09.2019 №С-2408/6/8101-19/8101.6.1/2817-19, яким Позивачу були повернуті подані документи без розгляду, відповідач зазначив, що відповідно до пункту 1 частини 3 Закону України «Про імміграцію» надання дозволу на імміграцію можливе особі, яка є батьком громадянина України.
Разом із тим суд зазначає, що наведене роз`яснення Відповідача не є вирішенням питання щодо наявності чи відсутності у Позивача права на отримання дозволу на імміграцію та не свідчить про прийняття рішення по суті поданої заяви.
Як встановлено судом, Відповідач не здійснював розгляду заяви Позивача по суті та не надавав оцінки відповідності позивача вимогам законодавства щодо наявності підстав для надання дозволу на імміграцію, оскільки повернув подані документи у зв`язку з недотриманням встановленого законодавством порядку звернення та неподанням необхідних документів.
За таких обставин будь-які висновки, викладені у відповіді Відповідача щодо можливості надання дозволу на імміграцію особі, яка є батьком громадянина України, мають виключно інформаційний характер та не є предметом оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що повертаючи подані Позивачем документи у зв`язку з недотриманням установленого законодавством порядку звернення та неподанням необхідних документів, орган Державної міграційної служби діяв на підставі, у межах наданих йому повноважень та у спосіб, визначений Конституцією України і законами України. Підстав для висновку про протиправність дій відповідача або покладення на нього обов`язку здійснити розгляд заяви за наявності допущених позивачем порушень процедури судом не встановлено.
За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідачем доведено правомірність своїх дій у спірних правовідносинах в порядку статті 77 КАС України, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Питання щодо розподілу судових витрат в порядку статті 139 КАС України не підлягає вирішенню.
Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (вулиця Березняківська, 4-А, місто Київ, 02152; код ЄДРПОУ 42552598) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинення певних дій – відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду. 

Повний текст рішення складений 29 липня 2026 року 

Суддя       К.М. Недашківська