ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

14 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/10866/25	
Суддя І інстанції – Богатинський Б.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Сафронової С.В., Кальника В.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення протиправним, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:
- визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 14.11.2025 № 083850016946 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, з дня звернення за пенсією, тобто з 06.11.2025.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 14.11.2025 № 083850016946 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.11.2025, із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи, що вказані у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 06.07.1990 та періоду навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 20.06.1990, а також періодів роботи з 04.05.2007 по 18.11.2008, з 15.07.2009 по 12.06.2018 до пільгового стажу, з урахуванням висновків суду викладених у цьому рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. Вказує на правомірність рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, відсутністю необхідного страхового та пільгового стажу роботи.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Позивач 06.11.2025 звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. 
14.11.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення №083850016946 про відмову в призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з ненастанням пенсійного віку, відсутністю страхового та пільгового стажу.
У рішенні про відмову у призначенні пенсії зазначено: 
Вік заявника 53 роки 5 місяців 25 днів. 
Страховий стаж становить 13 роки 07 місяців 08 днів, пільговий стаж (Список № 2) - відсутній.
Результати розгляду документів:
- до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.07.1990 та період навчання з 01.09.1987 по 20.06.1990, згідно диплому НОМЕР_2 від 20.06.1990, оскільки зміна прізвища ОСОБА_2 не підтверджена. До ЕПС долучено свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 02.11.1990, у якому відсутній підпис посадової особи. До страхового стажу зараховано періоди роботи згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу.
- до пільгового стажу не зараховано період роботи з 04.05.2007 по 18.11.2008 згідно довідки від 26.07.2022 № 21 та період роботи з 15.07.2009 по 12.06.2018, згідно довідки від 29.07.2022 №59, оскільки довідки не відповідають додатку 5 відповідно до пункту 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Постанова № 637), оскільки у довідках відсутня інформація про накази на прийняття та звільнення з роботи, не зазначено характер виконуваної роботи та загальний пільговий стаж. У довідці від 26.07.2022 №21 відсутній підпис головного бухгалтера та начальника відділу кадрів. Наявний підпис начальника ВПЗП потребує уточнення.
Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 2, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».
За приписами статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.11.2021 року прийнятій у справі №360/3611/20 зробила висновок про те, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За таких обставин, за наявності у позивача необхідного пільгового та страхового стажу, вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" при досягненні 50 років.
Разом з тим, з оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 14.11.2025 № 083850016946 вбачається, що пенсійним органом визначено страховий стаж позивача 13 років 07 місяців 08 днів, а пільговий стаж визначено як відсутній. 
При цьому пенсійним органом не було зараховано:
- до страхового стажу періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.07.1990 та період навчання з 01.09.1987 по 20.06.1990, згідно диплому НОМЕР_2 від 20.06.1990, оскільки зміна прізвища ОСОБА_2 не підтверджена. До ЕПС долучено свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 02.11.1990, у якому відсутній підпис посадової особи. До страхового стажу зараховано періоди роботи згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу.
- до пільгового стажу період роботи з 04.05.2007 по 18.11.2008 згідно довідки від 26.07.2022 № 21 та період роботи з 15.07.2009 по 12.06.2018, згідно довідки від 29.07.2022 №59, оскільки довідки не відповідають додатку 5 відповідно до пункту 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Постанова № 637), оскільки у довідках відсутня інформація про накази на прийняття та звільнення з роботи, не зазначено характер виконуваної роботи та загальний пільговий стаж. У довідці від 26.07.2022 №21 відсутній підпис головного бухгалтера та начальника відділу кадрів. Наявний підпис начальника ВПЗП потребує уточнення.
В свою чергу, щодо правомірності незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.07.1990 та навчання з 01.09.1987 по 20.06.1990, згідно диплому НОМЕР_2 від 20.06.1990, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. (абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).
На підставі частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Згідно із п. «д» ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
На підставі статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок 637) , основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).
Пунктом 17 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110 (далі Інструкція № 58) встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Станом на час внесення спірних записів в трудову книжку позивача, зокрема, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі Інструкція № 162), пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.
Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
На підставі пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.
Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Як свідчать матеріали справи, відповідач, відмовляючи зарахувати до страхового стажу позивача періодів Згідно із п. «д» ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі, зазначив, що зміна прізвища ОСОБА_2 не підтверджена. До ЕПС долучено свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 02.11.1990, у якому відсутній підпис посадової особи
Судом встановлено, що на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_4 від 06.07.1990 прізвища « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_3 » закреслено однією рискою та написано ОСОБА_4 із посиланням на номер і дату документів, що підтверджують такі зміни.
При цьому, разом з дипломом № НОМЕР_5 , свідоцтвами про одруження серії НОМЕР_3 від 02.11.1990 та серії НОМЕР_6 від 04.07.2003, підтверджується, що трудова книжка та диплом належить одній і тій самій особі, а саме ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище якої - ОСОБА_2 .
Надані документи є взаємопов`язаними, містять послідовні та несуперечливі відомості, що дає можливість достовірно встановити ідентичність особи позивача із тією, що зазначена у трудовій книжці та дипломі.
Тому, відсутність підпису посадової особи у свідоцтві про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 02.11.1990, враховуючи подальшу зміну прізвища на підставі свідоцтва про одруження серії НОМЕР_6 від 04.07.2003, яка оформлене належним чином, що в сукупності з іншими доказами підтверджує факт зміни прізвища, забезпечує безперервність документального підтвердження трудового стажу та навчання та виключає будь-які сумніви щодо належності зазначених документів позивачеві.
За наведених обставин, колегія суддів робить висновок про протиправність незархування пенсійним органом до страхового стажу позивача періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 06.07.1990 та навчання з 01.09.1987 по 20.06.1990, згідно диплому НОМЕР_2 від 20.06.1990.
В свою чергу, щодо правомірності незарахування пенсійним органом до пільгового стажу позивача за Списком №2 періодів роботи з 04.05.2007 по 18.11.2008, та з 15.07.2009 по 12.06.2018, колегія суддів зауважує на наступному.
Спірні періоди з 04.05.2007 по 18.11.2008, з 15.07.2009 по 12.06.2018 підтверджуються записами №15 - 17, №20 - 21 в трудовій книжці НОМЕР_1 від 06.07.1990.
При цьому, трудова книжка в частині спірного періоду оформлена у відповідності до вимог законодавства, вказані записи містять дати та номери наказів по підприємству про прийом на роботу та переведення на іншу роботу
В свою чергу, посада, на яких працювала позивач у спірні періоди, передбачені Списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16 січня 2003 року та Списком 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 року.
Слід зауважити й на тому, що згідно з Довідником кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства, код підстави ЗП3013Б1 з 05 листопада 1991 року проставляється працівники, які зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам.
Зважаючи на те, що записи трудової книжки позивача містять інформацію про періоди роботи позивача з 04.05.2007 по 18.11.2008, з 15.07.2009 по 12.06.2018, а також беручи до увагу, що ці періоди роботи позивача обліковується за кодом ЗП3013Б1, тобто як робота за Списком №2 суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності не зарахування відповідачем цих періодів до стажу роботи, що дає право на пільгову пенсію за Списком № 2.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 14.11.2025 № 083850016946, а також зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 06.11.2025, із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи, що вказані у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 06.07.1990 та періоду навчання згідно диплому НОМЕР_2 від 20.06.1990, а також періодів роботи з 04.05.2007 по 18.11.2008, з 15.07.2009 по 12.06.2018 до пільгового стажу, з урахуванням висновків суду викладених у рішенні.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 березня 2026 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
В повному обсязі постанова складена 14 липня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова 

суддя В.В. Кальник