ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" вересня 2026 р. справа № 300/1856/26
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Гомельчука С.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач), в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії періодів здійснення підприємницької діяльності з 25.04.2006 по 31.12.2006, з 07.01.2007 по 31.01.2007, з 06.02.2007 по 28.02.2007, з 07.03.2007 по 31.03.2007, з 06.04.2007 по 30.04.2007, з 07.05.2007 по 31.05.2007, з 06.06.2007 по 30.06.2007, з 06.07.2007 по 31.07.2007, з 06.08.2007 по 31.08.2007, з 06.09.2007 по 30.09.2007, з 06.10.2007 по 31.10.2007, з 06.11.2007 по 30.11.2007, з 06.12.2007 по 31.12.2007, з 06.01.2008 по 31.01.2008,з 05.02.2008 по 29.02.2008, з 06.03.2008 по 31.03.2008, з 05.04.2008 по 30.04.2008, з 05.05.2008 по 31.05.2008, з 05.06.2008 по 30.06.2008, з 05.07.2008 по 31.07.2008, з 05.08.2008 по 31.08.2008, з 05.09.2008 по 30.09.2008, з 05.10.2008 по 31.10.2008, з 05.11.2008 по 30.11.2008, з 05.12.2008 по 31.12.2008, з 05.01.2009 по 31.01.2009, з 05.02.2009 по 28.02.2009, з 05.03.2009 по 31.03.2009, з 05.04.2009 по 30.04.2009, з 05.05.2009 по 30.05.2009, з 05.09.2009 по 30.09.2009, з 05.10.2009 по 31.10.2009, з 04.11.2009 по 30.11.2009, з 04.12.2009 по 31.12.2009, з 04.01.2010 по 31.01.2010, з 03.02.2010 по 28.02.2010, з 04.03.2010 по 31.03.2010, з 058.04.2010 по 30.04.2010, з 04.05.2010 по 31.05.2010, з 04.06.2010 по 30.06.2010, з 01.07.2010 по 31.12.2025 у повному обсязі, із розрахунку повного календарного місяця за один місяць ведення підприємницької діяльності;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , починаючи із 26.01.2026, із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії періодів здійснення підприємницької діяльності з 25.04.2006 по 31.12.2006, з 07.01.2007 по 31.01.2007, з 06.02.2007 по 28.02.2007, з 07.03.2007 по 31.03.2007, з 06.04.2007 по 30.04.2007, з 07.05.2007 по 31.05.2007, з 06.06.2007 по 30.06.2007, з 06.07.2007 по 31.07.2007, з 06.08.2007 по 31.08.2007, з 06.09.2007 по 30.09.2007, з 06.10.2007 по 31.10.2007, з 06.11.2007 по 30.11.2007, з 06.12.2007 по 31.12.2007, з 06.01.2008 по 31.01.2008,з 05.02.2008 по 29.02.2008, з 06.03.2008 по 31.03.2008, з 05.04.2008 по 30.04.2008, з 05.05.2008 по 31.05.2008, з 05.06.2008 по 30.06.2008, з 05.07.2008 по 31.07.2008, з 05.08.2008 по 31.08.2008, з 05.09.2008 по 30.09.2008, з 05.10.2008 по 31.10.2008, з 05.11.2008 по 30.11.2008, з 05.12.2008 по 31.12.2008, з 05.01.2009 по 31.01.2009, з 05.02.2009 по 28.02.2009, з 05.03.2009 по 31.03.2009, з 05.04.2009 по 30.04.2009, з 05.05.2009 по 30.05.2009, з 05.09.2009 по 30.09.2009, з 05.10.2009 по 31.10.2009, з 04.11.2009 по 30.11.2009, з 04.12.2009 по 31.12.2009, з 04.01.2010 по 31.01.2010, з 03.02.2010 по 28.02.2010, з 04.03.2010 по 31.03.2010, з 058.04.2010 по 30.04.2010, з 04.05.2010 по 31.05.2010, з 04.06.2010 по 30.06.2010, з 01.07.2010 по 31.12.2025 у повному обсязі, із розрахунку повного календарного місяця за один місяць ведення підприємницької діяльності;
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 26.01.2026 вона звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із про перерахунок пенсії із врахуванням до загального страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності та отриманих доходів. Проте, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовило здійснити перерахунок пенсії у зв`язку із відсутністю підстав. Позивачка вважає, що такі дії відповідача є протиправними та стверджує, що оскільки у період з 25.04.2006 по 31.12.2025 вона перебувала на спрощеній системі оподаткування та здійснювала сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у складі єдиного податку, то вона має право на перерахунок пенсії із врахуванням такого періоду до страхового стажу та отриманого заробітку. Відтак, просить суд позов задовольнити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.
04.05.2026 на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує. Відзив обґрунтований тим, що позивачка з 01.07.2013 отримує пенсію за віком, як мати інваліда з дитинства, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказано, що до загального страхового стажу враховано періоди ведення підприємницької діяльності з 2006 по 2013 рр. за даними, які наявні в індивідуальних відомостях про застраховану особу, оскільки інших умов законодавством не передбачено. Інші періоди не враховані, оскільки відсутня інформація про період здійснення підприємницької діяльності та сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Представник відповідача стверджує, що вимоги позивачки зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності, які не підтверджені сплатою страхових внесків, є безпідставними, адже на позивачку, як страховика, було покладено обов`язок здійснювати нарахування та перерахування страхових внесків. Вважає, що оскільки відсутні необхідні документи та відсутні відомості про сплату страхових внесків, то підстав для зарахування періоду підприємницької діяльності до страхового стажу немає.
У період з 13.07.2026 по 07.08.2026, з 13.08.2026 по 21.08.2026 головуючий суддя у справі перебував у відпустці, та у період з 10.08.2026 по 12.08.2026 на лікарняному за листком непрацездатності.
Суд, розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив таке.
ОСОБА_1 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком з 01.07.2013, як мати інваліда з дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
26.01.2026 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності та врахуванням доходу від підприємницької діяльності (а.с.87-93).
Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 23.02.2026 повідомило, що з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно ст. 26 Закону №1058 включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску). Тому, до загального страхового стажу враховано періоди ведення підприємницької діяльності з 2006 по 2013 за даними, які наявні в індивідуальних відомостях про застраховану особу, оскільки інших умов чинним законодавством не передбачено (а.с.95-97).
Позивачка, не погоджуючись з даною відмовою відповідача, звернулася до суду з відповідним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Визначене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також - Закон №1058-IV), яким встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV установлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною другою статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.
Відповідно до статті 10 Закону №1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Пунктом 2 статті 11 Закону №1058-IV передбачено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають, зокрема, фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Частиною другою статті 15 Закону №1058-IV передбачено, що платниками страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування є застраховані особи, зазначені в пунктах 1-6, 10-13 статті 11 та частині першій статті 12 цього Закону.
Частиною першою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Згідно з частиною першою статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування. Для формування інформаційної бази системи персоніфікованого обліку використовуються відомості, що надходять від: державних реєстраторів юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; роботодавців; застрахованих осіб; фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування; центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчих органів сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад та уповноважених суб`єктів для обліку даних Єдиного державного демографічного реєстру; податкових органів, територіальних органів Пенсійного фонду за результатами перевірок платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або в порядку міжвідомчого обміну інформацією; державної служби зайнятості; інших підприємств, установ, організацій та військових частин; компаній з управління активами; зберігачів; інших джерел, передбачених законодавством. Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є складовою частиною Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок ведення якого встановлюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до частин другої, п`ятої та шостої статті 21 Закону № 1058-IV на кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.
Відомості про фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, подаються безпосередньо зазначеними особами.
Органи, що здійснюють державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців, зобов`язані надсилати один примірник реєстраційної картки територіальному органу Пенсійного фонду за місцем реєстрації суб`єкта підприємницької діяльності.
Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески (частина третя статті 20 Закону № 1058-IV).
Частиною другою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з частиною 3 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з пунктом 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди, зокрема, ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:
з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;
з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Абзацами 2-3 пункту 4 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) передбачено, що періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності зараховуються до стажу роботи за умови підтвердження документами про сплату страхових внесків (платіжними дорученнями, квитанціями установ банків, документами, що підтверджують поштовий переказ, інформацією Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (за наявності), а періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, фіксованого податку, спеціального торгового патенту підтверджуються свідоцтвом про сплату єдиного податку; спеціальним торговим патентом; документами про сплату єдиного податку, фіксованого податку, придбання спеціального торгового патенту (за наявності платіжних доручень, квитанцій установ банків, документів, що підтверджують поштовий переказ).
Періоди провадження фізичною особою підприємницької діяльності можуть підтверджуватися даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Верховний Суд у постановах від 26.10.2018 у справі № 643/20104/15-а та від 06.08.2024 у справі № 580/7175/21 зазначив, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж, можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та є отримувачем пенсії за віком, як мати інваліда з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
За переконанням позивачки, до її страхового стажу ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не зараховано період здійснення нею підприємницької діяльності з 25.04.2006 по 31.12.2006, з 07.01.2007 по 31.01.2007, з 06.02.2007 по 28.02.2007, з 07.03.2007 по 31.03.2007, з 06.04.2007 по 30.04.2007, з 07.05.2007 по 31.05.2007, з 06.06.2007 по 30.06.2007, з 06.07.2007 по 31.07.2007, з 06.08.2007 по 31.08.2007, з 06.09.2007 по 30.09.2007, з 06.10.2007 по 31.10.2007, з 06.11.2007 по 30.11.2007, з 06.12.2007 по 31.12.2007, з 06.01.2008 по 31.01.2008,з 05.02.2008 по 29.02.2008, з 06.03.2008 по 31.03.2008, з 05.04.2008 по 30.04.2008, з 05.05.2008 по 31.05.2008, з 05.06.2008 по 30.06.2008, з 05.07.2008 по 31.07.2008, з 05.08.2008 по 31.08.2008, з 05.09.2008 по 30.09.2008, з 05.10.2008 по 31.10.2008, з 05.11.2008 по 30.11.2008, з 05.12.2008 по 31.12.2008, з 05.01.2009 по 31.01.2009, з 05.02.2009 по 28.02.2009, з 05.03.2009 по 31.03.2009, з 05.04.2009 по 30.04.2009, з 05.05.2009 по 30.05.2009, з 05.09.2009 по 30.09.2009, з 05.10.2009 по 31.10.2009, з 04.11.2009 по 30.11.2009, з 04.12.2009 по 31.12.2009, з 04.01.2010 по 31.01.2010, з 03.02.2010 по 28.02.2010, з 04.03.2010 по 31.03.2010, з 05.04.2010 по 30.04.2010, з 04.05.2010 по 31.05.2010, з 04.06.2010 по 30.06.2010, з 01.07.2010 по 31.12.2025 у повному обсязі, із розрахунку повного календарного місяця за один місяць ведення підприємницької діяльності.
Перевіряючи ці доводи, суд з розрахунку стажу (РС-право на призначення) встановив, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області до страхового стажу позивачки зараховано період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2007 по 06.01.2007, з 01.02.2007 по 05.02.2007, з 01.03.2007 по 06.03.2007, з 01.04.2007 по 05.04.2007, з 01.05.2007 по 06.05.2007, з 01.06.2007 по 05.06.2007, з 01.07.2007 по 05.07.2007, з 01.08.2007 по 05.08.2007, з 01.09.2007 по 05.09.2007, з 01.10.2007 по 05.10.2007, з 01.11.2007 по 05.11.2007, з 01.12.2007 по 05.12.2007, з 01.01.2008 по 05.01.2008, з 01.02.2009 по 04.02.2008, з 01.03.2008 по 05.03.2008, з 01.04.2009 по 04.04.2008, з 01.05.2008 по 04.05.2008, з 01.06.2008 по 04.06.2008, з 01.07.2008 по 04.07.2008, з 01.08.2008 по 04.08.2008, з 01.09.2008 по 04.09.2008, 01.10.2008 по 04.10.2008, з 01.11.2008 по 04.11.2008, 01.12.2008 по 04.12.2008, 01.01.2009 по 04.01.2009, з 01.02.2009 по 04.02.2009, з 01.03.2009 по 04.03.2009, з 01.04.2009 по 04.04.2009, з 01.05.2009 по 04.05.2009, з 01.06.2009 по 01.07.2009, з 04.07.2009 по 01.08.2009, з 04.08.2009 по 01.09.2009, з 04.09.2009 по 04.09.2009, з 01.10.2009 по 04.10.2009, з 01.11.2009 по 03.11.2009, з 01.12.2009 по 03.12.2009, з 01.01.2010 по 03.01.2010, з 01.02.2010 по 02.02.2010, з 01.03.2010 по 03.03.2010, з 01.04.2010 по 03.04.2010, з 01.05.2010 по 03.05.2010, з 01.06.2010 по 03.06.2010, з 01.07.2010 по 31.12.2012, з 01.01.2013 по 30.06.2013 (а.с.224).
Судом також встановлено, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу (а.с.29-31) відображені відомості про сплату позивачкою страхових внесків з травня 2006 року по вересень 2013 року.
Також в матеріалах справи наявні копії звітів про нарахування та сплату єдиного податку, відповідно до яких позивачкою повідомлено про сплачений податок за період з ІІ кварталу 2006 року по ІV квартал 2009 року по 180 грн за кожний квартал (а.с.36-50).
Також у матеріалах справи наявні податкові декларації платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця за звітні періоди 2012-2024 роки про нарахування та сплату єдиного податку (а.с.52-86).
Проте, відповідачем період ведення підприємницької діяльності з 25.04.2006 по 31.12.2006 взагалі не зараховано до страхового стажу, а період з січня 2007 року по червень 2013 року зараховано до страхового стажу позивачки пропорційно сплаченим страховим внескам.
Суд зазначає, що згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 3 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» (далі Указ № 727/98; був чинний на момент здійснення позивачкою підприємницької діяльності та втратив чинність 01.01.2012) суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку.
Ставка єдиного податку для суб`єктів малого підприємництва фізичних осіб встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць.
У разі коли фізична особа - суб`єкт малого підприємництва здійснює кілька видів підприємницької діяльності, для яких установлено різні ставки єдиного податку, нею придбавається одне свідоцтво і сплачується єдиний податок, що не перевищує встановленої максимальної ставки.
У разі коли платник єдиного податку здійснює підприємницьку діяльність з використанням найманої праці або за участю у підприємницькій діяльності членів його сім`ї, ставка єдиного податку збільшується на 50 відсотків за кожну особу.
Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов`язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї.
Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України.
Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.
Доходи, отримані від здійснення підприємницької діяльності, що обкладаються єдиним податком, не включаються до складу сукупного оподатковуваного доходу за підсумками звітного року такого платника та осіб, що перебувають з ним у трудових відносинах, а сплачена сума єдиного податку є остаточною і не включається до перерахунку загальних податкових зобов`язань як самого платника податку, так і осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї, які беруть участь у підприємницькій діяльності.
Відповідно до пунктів 2.1.1 та 2.1.3 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України (затверджена постановою Правління Пенсійного фонду України від 03.06.1999 № 4-6 (далі також - Інструкція 4-6, втратила чинність 07.02.2011)), суб`єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об`єднання, бюджетні, громадські та інші установи й організації, об`єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників. Фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, які не використовують працю найманих працівників, а також адвокати, їх помічники, приватні нотаріуси, інші особи, які не є суб`єктами підприємницької діяльності і займаються діяльністю, пов`язаною з одержанням доходу.
Згідно з підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 розділу ІІІ Інструкції № 4-6 для платників збору, визначених у підпункті 2.1.3, та фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1.1 пункту 2.1 цієї Інструкції, встановлено ставки збору на обов`язкове державне пенсійне страхування у розмірі 32 відсотків від суми оподатковуваного доходу (прибутку), яка обчислена в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України.
Пунктом 3.3 Розділу ІІІ Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 19.10.2001 № 16-6 (втрата чинності 07.02.2011), ставка збору на обов`язкове державне пенсійне страхування для платників збору, визначених у підпункті 2.3, та фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності, визначених у підпункті 2.1 пункту 2 цієї Інструкції, становить 32 відсотки.
Зважаючи на вказані вище положення Указу №727/98 та Інструкції №4-6 у фізичних осіб суб`єктів підприємницької діяльності був наявний обов`язок щодо сплати страхових внесків у відповідному розмірі, та в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства України. Водночас, як вбачається із норм цих же нормативних актів, при сплаті фізичною особою-підприємцем єдиного податку до бюджету у період чинності Указу №727/98 (до 01.01.2012), до його складу враховувався внесок до Пенсійного фонду України та на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Факт сплати єдиного податку позивачкою у період з ІІ кварталу 2006 року по IV квартал 2009 року підтверджується наявними у матеріалах справи звітами суб`єкта малого підприємства-фізичної особи- платника єдиного податку, в яких вказано номера та дати квитанцій про сплату єдиного податку, номер свідоцтва про сплату єдиного податку в календарному році.
Отже, здійснюючи підприємницьку діяльність та сплачуючи єдиний податок у період з ІІ кварталу 2006 року по IV квартал 2009 року, позивачка сплачувала у Пенсійний фонд внески у складі єдиного податку через орган Казначейства відповідно до вимог Указу Президента № 727/98 із змінами та доповненнями (42% від суми сплаченого єдиного податку перераховувались на рахунок територіального управління Пенсійного фонду).
За таких умов суд доходить висновку про відсутність у відповідача підстав для відмови позивачці у зарахуванні вказаного періоду здійснення підприємницької діяльності з ІІ кварталу 2006 року по IV квартал 2009 року. При цьому з урахуванням норм пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону №1058-IV вказаний період підлягає зарахуванню у повному обсязі, незалежно від розміру нарахованих страхових внесків.
Що стосується спірних правовідносин в частині зарахування до страхового стажу періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2010 по 30.06.2010, судом встановлено, що вказаний період був зарахований до страхового стажу позивачки не у повному обсязі, а пропоційно сплаченим страховим внескам, а саме: у січні 2010 року -2 дні, лютий 2010 року – 2 дні, березень 2010 року – 2 дні, квітень 2010 року – 2 дні, травень 2010 року – 2 дні, червень 2010 року – 2 дні (а.с.224).
Ураховуючи те, що факт сплати позивачкою у вказаний період страхових внесків, єдиного податку не підтверджено відповідними доказами, то вказаний період відповідачем правомірно зараховано до страхового стажу позивачки пропорційно сплаченим страховим внескам.
Окрім того, із матеріалів пенсійної справи судом встановлено, що період 01.07.2010 по 30.09.2013 враховано відповідачем до страхового стажу позивачки в повному обсязі, а тому позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають. 
Водночас суд наголошує, що дію Указу Президента "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємства" припинено згідно із Законом України від 04.11.2011 року №4014-VІ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності", який набрав чинності з 01.01.2012.
Тобто, здійснюючи підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування з 01.01.2012, до складу єдиного податку не враховувався внесок до Пенсійного фонду України та на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідних внесків за період з 01.10.2013 по 31.12.2025, то у цій частині позовні вимоги не належать до задоволення.
Щодо позовної вимоги здійснити перерахунок пенсії з 26.01.2026, варто звернути увагу на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
При вирішенні даного спору суд також бере до уваги, що завданням адміністративного судочинства, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення) не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Суд також зазначає, що згідно з пунктом 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Так, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Відтак, з метою запобігання порушенню права позивачки на належну їй пенсію, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , починаючи з 26.01.2026, із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії періоду здійснення підприємницької діяльності з 25.04.2006 по 31.12.2009 у повному обсязі, із розрахунку повного календарного місяця за один місяць ведення підприємницької діяльності.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Підсумовуючи викладене, даний позов підлягає задоволенню частково.
З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, до стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, за рахунок бюджетних асигнувань, на користь ОСОБА_1 належать судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн (80%), понесення яких підтверджується квитанцією від 25.03.2026, яка міститься серед матеріалів справи. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. 
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії періодів здійснення підприємницької діяльності з 25.04.2006 по 31.12.2009 у повному обсязі, із розрахунку повного календарного місяця за один місяць ведення підприємницької діяльності.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), починаючи з 26.01.2026, із зарахуванням до загального страхового стажу та врахуванням при обчисленні розміру пенсії періоду здійснення підприємницької діяльності з 25.04.2006 по 31.12.2009 у повному обсязі, із розрахунку повного календарного місяця за один місяць ведення підприємницької діяльності.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного Фонду України в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ 20551088, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні дев`яносто шість копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя   Гомельчук С.В.