ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"11" вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 916/1209/26

Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.
при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.
розглянувши справу №916/1209/26

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “НОВАТОР” 
До відповідача: Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України”
За участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Фізична особа-підприємець Лобановська Олена Іванівна 
про стягнення 299444,00 грн.

За участю:
Від позивача: Пілюк Р.В., ордер
Від відповідача: Поперецький О.В., довіреність 
Від 3-ї особи: не з`явився 

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю “НОВАТОР” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” безпідставно списаних коштів в розмірі 299444 грн.
Ухвалою Господарського суду Одеської області (суддя Смелянець Г.Є.) від 06.04.2026р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “НОВАТОР” залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю “НОВАТОР” строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали суду шляхом: зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю “НОВАТОР”, що в силу вимог ч.4 ст.174 ГПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
Ухвалою Господарського суду Одеської області (суддя Смелянець Г.Є.) від 13.04.2026р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження. Встановлено відповідачу строк на подання до суду відзиву на позов протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Встановлено позивачу строк на подання до суду відповіді на відзив протягом 7 днів з дня отримання відзиву на позов. Встановлено відповідачу строк на подання до суду заперечень на відповідь на відзив протягом 7 днів з дня отримання відповіді на відзив. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у строки, визначені ч.7 ст. 252 ГПК України.
27.04.2026р. до суду відповідачем надано відзив на позовну заяву. 
27.04.2026р. судом одержано клопотання відповідача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом згідно ч.5 ст.252 ГПК України.
Ухвалою Господарського суду Одеської області (суддя Смелянець Г.Є.) від 15.05.2026р. клопотання Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” про розгляд справи у судовому засіданні з викликом згідно ч.5 ст.252 ГПК України за вх.№14419/26 від 27.04.2026 задоволено. Призначено судове засідання щодо розгляду справи по суті на "01" червня 2026 р. о 15:00, з викликом учасників справи у судове засідання. 
01.06.2026р. судове засідання щодо розгляду справи по суті не відбулося, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони в м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області (суддя Смелянець Г.Є.) від 01.06.2026р. повідомлено учасників справи про призначення судового засідання щодо розгляду справи по суті на "15" липня 2026 р. о 09:45, із викликом учасників справи у судове засідання. 
У судовому засіданні 15.07.2026р., судом постановлено ухвалу без оформлення окремого документа, якою: задоволено клопотання відповідача про залучення третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відповідно до вимог ст. 50 ГПК України за вх.№14364/26 від 27.04.2026 та на підставі ст. 50 ГПК України, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фізичну особу-підприємця Лобановську Олену Іванівну.
Ухвалою Господарського суду Одеської області (суддя Смелянець Г.Є.) від 15.07.2026р. повідомлено Фізичну особу-підприємця Лобановську Олену Іванівну про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача та встановлення 7-ми денного строку з дня отримання ухвали на подання до суду письмових пояснень щодо позову. Повідомлено третю особу Фізичну особу-підприємця Лобановську Олену Іванівну про відкладення судового засідання щодо розгляду справи по суті на "07" серпня 2026 р. о 11:30, із викликом учасників справи у судове засідання.
Відповідно до статті 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пункту 9 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з прийняттям Вищою радою правосуддя рішення від 30.07.2026 №1562/0/15-26 "Про звільнення Смелянець Г.Є. з посади судді Господарського суду Одеської області у зв`язку з поданням заяви про відставку", на виконання пункту 10.6.4. Засад використання автоматизованої системи документообігу в Господарському суді Одеської області, затверджених рішенням зборів суддів від 20.03.2025 №17-01/2025, з метою дотримання строків визначених ГПК України, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №916/1209/26.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2026р. справу №916/1209/26 передано на розгляд судді Д`яченко Т.Г.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 04.08.2026р. прийнято справу №916/1209/26 до провадження. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на "07" вересня 2026 р. о 11:00. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив із урахуванням вимог ст.166 ГПК України протягом 10 днів з дня отримання відзиву. Викликано учасників справи у судове засідання на 07.09.2026р. о 11:00.
07.09.2026р. судом було оголошено перерву по розгляду справи по суті до 11.09.2026р. о 09:45, із викликом учасників справи в судове засідання. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.09.2026р. повідомлено Фізичну особу-підприємця Лобановську Олену Іванівну про судове засідання, яке відбудеться "11" вересня 2026 р. о 09:45. 
У судовому засіданні 11.09.2026 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 14.09.2026 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

В обґрунтування поданого позову, позивачем було зазначено суду, що між Товариством з обмеженою відповідальністю “НОВАТОР” та АТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10015/0396 філія - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» року було укладено Договір банківського обслуговування №965413171122111557 від 24 листопада 2017 року.
На підставі договору, відкрито рахунок № НОМЕР_1 . Додатковим договором №1 від 09 серпня 2012 року до договору банківського обслуговування №965413171122111557 від 24 листопада 2017 року внесені зміни.
Відповідно до п 1.2 додаткового договору, договір банківського обслуговування є договором укладеним відповідно до ст.634 ЦК України, тобто є договором приєднання таким чином правила банківського обслуговування розміщенні на сайті АТ «Ощадбанк» є частиною договору.
Позивачем було зазначено суду, що 08 вересня 2025 року о 11год.08 хв. ним подано до банку платіжну інструкцію №1515, якою надіслало до банку 309540,00 грн. для зарахування заробітної плати за серпень 2025 року. 
Позивач зазначає суду, що в порушення норм договору та законодавства банком безпідставно списано з банківського рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю “НОВАТОР” № UA 23328845000026000300965413:
-08.09.2025 року о 15 год. 19 хв. – 99800,00 грн. на ім`я Фізична особа-підприємець Лобановська Олена Іванівна (РНОКПП НОМЕР_2 );
-08.09.2025 року о 15 год. 21 хв. – 99821,00 грн. на ім`я Фізична особа-підприємець Лобановська Олена Іванівна (РНОКПП НОМЕР_2 ) на рахунок НОМЕР_3 ;
-08.09.202 5року о 15 год. 25 хв – 99823,00 грн. на ім`я Фізична особа-підприємець Лобановська Олена Іванівна (РНОКПП НОМЕР_2 ) на рахунок НОМЕР_3 .
Позивач стверджує суду, що ніяких інструкцій про виплату коштів Фізичній особі-підприємцю Лобановській Олені Іванівні він банку не передав, ніяких господарських відносин з Фізичною особою-підприємцем Лобановською Оленою Іванівною не існувало.
Заданим фактом, як вказує позивач, він 08.09.2025 року звернувся до Чергової частини Відділу поліції №1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області, за даним фактом зареєстроване кримінальне провадження № 12025162360000319 від.08.09.2025 року. 
За доводами позивача, жодних ключів доступу до рахунку чи доступу до своєї комп`ютерної техніки Товариство з обмеженою відповідальністю “НОВАТОР” стороннім особам не надавало, та, як вважає позивач, це свідчить про злом та не санкціонований доступ до системи безпеки банку, яка не відповідає вимогам безпеки.
Позивачем було зазначено суду, що Товариство з обмеженою відповідальністю “НОВАТОР” 08.09.2025 року повідомило банк про несанкціоноване списання коштів з рахунку та 11.09.2025 року подало претензію в формі заяви до філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про повернення безпідставно списаних коштів де наголошувалося на тому, що несанкціонованому доступу до банківського рахунку та незаконному списанню коштів сприяло не лише не відповідність системи захисту банку, але й те що банком порушені вимоги черговості платежів визначені ст.1072 ЦК України.
У відповідь на претензію, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» за підписом начальника філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» Древиницького Д.А. надало лист, яким жодним чином не розглянуло вимогу про повернення безпідставно списаних коштів шляхом злому банківської системи.
Надаючи відзив, відповідачем було зазначено суду, що позивач, в особі користувача Паровика М.С., володіє електронним цифровим ключем, та на день створення спірних платежів був підключений до системи дистанційного обслуговування СДО «Corplight», зокрема щодо поточного рахунку № НОМЕР_4 , із якого і відбулись спірні операції по списанню коштів.
За доводами відповідача, отримані Банком платіжні документи, створені в Системі Дистанційного обслуговування та підтверджені Електронним підписом Клієнта, мають таку ж юридичну силу, як і документи, що були подані Клієнтом на паперовому носії та підписані власноручно Клієнтом, та обов`язкові до виконання Банком та виключно користувач має PIN-код доступу до засобу КЕП та засіб КЕП, отже виключно позивач мав можливість проведення операцій по рахунку з використанням КЕП.
За посиланням відповідача, в порушення норм процесуального права позивачем не надано доказів на підтвердження невиконання Банком взятих зобов`язань перед Товариством з обмеженою відповідальністю «НОВАТОР».
Також, відповідачем було наголошено суду, що доказів того, що в межах кримінального провадження Банк та/або його посадових осіб визнано винними у заволодінні грошовими коштами позивачем не надано. Також матеріали даної справи не містять доказів того, що саме з вини АТ «Ощадбанк» або його працівників були здійсненні спірні платіжні операції. 

Суд, розглянувши усі подані під час розгляду справи докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів”, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Позовні вимоги у даній справі обґрунтовані безпідставним списанням коштів з рахунку позивача на рахунок 3-ої особи: Фізичної особи-підприємця Лобановської Олени Іванівни, за відсутності інструкцій з боку позивача про виплату коштів вказаній особі, та за відсутності господарських відносин між позивачем та Фізичною особою-підприємцем Лобановською Оленою Іванівною, та направлено на стягнення з відповідача: Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” 299444,00 грн. 
Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як встановлено судом, 22.08.2014р. між сторонами укладено Договір банківського рахунку №9 (у національній та іноземній валюті) (далі - Договір банківського рахунку), за умовами якого, Банк протягом трьох робочих днів після надання всіх необхідних документів зобов`язується відкрити Клієнту поточний рахунок № НОМЕР_5 .
Судом враховано доводи позивача, що на виконання вимог Постанови Правління Національного банку України від 28.12.2018р. №162 «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні» в частині переходу банківської системи України на новий формат рахунків IBAN, здійснено планову зміну рахунку позивача з №26000300965413 на № НОМЕР_4 .
Між сторонами у даній справі укладено Договір банківського обслуговування №965413171122111557 від 24.11.2017р. (далі - Договір банківського обслуговування).
Відповідно до п.1.1. Договору банківського обслуговування, підписанням цього Договору Сторони підтверджують факт прийняття Клієнтом пропозиції укласти Договір (оферти), умови якого визначаються Правилами банківського обслуговування клієнтів мікро, малого та середнього бізнесу АТ «Ощадбанк» (далі - Правила) та Правилами здійснення операцій за рахунками, відкритими юридичним особам та фізичним особам- підприємцям у АТ «Ощадбанк» (далі- Правила КПК), які оприлюднені та доведені до Клієнта шляхом публічного розміщення в приміщенні установи Банку, а також на сайті Банку www.oschadbank.uа.
Додатковим договором №1 від 09.08.2022р. до Договору банківського обслуговування №965413171122111557 від 24.11.2017р. (далі - Додатковий договір №1 від 09.08.2022р.) внесено зміни до Договору банківського обслуговування.
Відповідно до п. 1.2. Додаткового договору №1 від 09.08.2022р., Договір є укладеним Сторонами відповідно до ст. 634 ЦК України та складається з таких документів, кожна з яких становить його невід`ємну частину: цього документу – розділ 1 Договору банківського обслуговування, який підписаний Сторонами і шляхом підписання якого Клієнт приєднується до правил, Правил КПК, Тарифів Банку і Тарифів КПК; Правил банківського обслуговування клієнтів мікро, малого та середнього бізнесу в АТ «Ощадбанк» розділ ІІ Договору банківського обслуговування (далі - Правила), які є невід`ємною частиною Договору; Правил здійснення операцій за рахунками, відкритими юридичним особам та фізичним особам-підприємцям у АТ «Ощадбанк» - розділ ІІІ Договору банківського обслуговування (далі – Правила КПК), які є невід`ємною частиною цього Договору; Тарифів Банку та тарифів КПК, які є невід`ємною частиною цього Договору; Додаткових договорів (угод) до цього Договору (в тому числі, але не виключно, укладених шляхом обміну листами), що містять посилання на нього, укладених Сторонам; Заяв(и) щодо надання окремих видів Послуг (відкриття та обслуговування поточного рахунку тощо). Обираючи такий спосіб укладення Договору, Сторони підтверджують, що Правила, Правила КПК, Тарифи банку і тарифи КПК не потребують проставлення додаткових підписів обох Сторін та/або скріплення відбитками їх печаток. Обираючи такий спосіб укладення Договору, Сторони підтверджують, що Правила, Правила КПК, Тарифи і Тарифи КПК не потребують проставлення додаткових підписів обох Сторін та скріплення відбитками їх печаток.
17.04.2015р. між сторонами було укладено Договір на виконання розрахункових операцій системою дистанційного обслуговування «Інтернет- Клієнт-банк» №6 (далі – Договір №6), за умовами п. 2.1. якого Банк зобов`язується надавати Клієнту послуги згідно переліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
До даних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про платіжні послуги», який визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури та Постанова правління НБУ №164 від 29.07.2022 «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів».
Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України «Про платіжні послуги», договір про надання платіжних послуг укладається в письмовій формі (паперовій або електронній). Договір про надання платіжних послуг може укладатися шляхом приєднання користувача до договору, розміщеного у доступному для клієнта місці у надавача платіжних послуг та на його веб-сайті в мережі Інтернет. Усі поточні редакції публічної пропозиції укладення договору та документів, що містять інформацію про комісійні винагороди, процентні ставки, курс перерахунку іноземної валюти, що застосовуються до обраної користувачем платіжної послуги, що надається користувачу згідно з пунктом 3 частини першої статті 30 цього Закону, зберігаються на веб-сайті надавача платіжних послуг із зазначенням строку їх дії. Користувачі мають право в будь-який час отримати доступ до всіх редакцій публічної пропозиції укладення договору та інших документів, зазначених у цій статті, що розміщені на веб-сайті надавача платіжних послуг.
За правилами п.п. 2-4 ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги», Користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
Згідно ч. 4 ст. 40 Закону України «Про платіжні послуги», надавач платіжних послуг платника приймає до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію або відмовляє у її прийнятті в порядку, визначеному цим Законом Пунктом 1 ст. 68 Закону України «Про платіжні послуги» також зазначено, що електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автенти фікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою.
Частиною 2 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що саме платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції. У разі виявлення невідповідності інформації платник має відшкодувати надавачу платіжних послуг шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації.
Пунктом 5 ст.88 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/ або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
Відповідно до ч.6 ст. 41 Закону України «Про платіжні послуги», ініціювання платіжної операції є завершеним з моменту прийняття платіжної інструкції до виконання надавачем платіжних послуг платника.
Згідно ч. 1 ст. 43 Закону України «Про платіжні послуги», надавач платіжних послуг зобов`язаний прийняти до виконання надану ініціатором платіжну інструкцію, за умови що платіжна інструкція оформлена належним чином та немає законних підстав для відмови в її прийнятті.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги», платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача. 
Згідно ч. 2 ст. 49 Закону України «Про платіжні послуги», порядок завершення платіжної операції в платіжній системі визначається правилами платіжної системи з урахуванням положень цього Закону.
Відповідно до даних центру сертифікації ключів кваліфікованого надавача електронних довірчих послуг АТ «Ощадбанк», громадянину ОСОБА_1 , який є користувачем клієнта ТОВ «Новатор» (код ЄДРПОУ 30901591), належать ключі: із серійним номером 0002C0F1 (термін дії з 15.06.2020 по 17.04.2024), який розміщений на фізичному захищеному носії типу «Secure Token»; із серійним номером 088FC52B3A48BD1D (термін дії з 23.04.2024 по 23.04.2025), який розміщений на фізичному захищеному носії типу «Secure Token»; - із серійним номером TINUA-3579802632 (термін дії з 05.05.2025 по 05.05.2026, був скасований 10.09.25 о 15:31:53), який розміщений на захищеному фізичному апаратнопрограмному пристрої (HSM); - із серійним номером TINUA-3579802632 (термін дії з 10.09.2025 по 10.09.2026), який розміщений на захищеному фізичному носії типу «Secure Token».
Отже позивач, в особі користувача ОСОБА_1 , володіє електронним цифровим ключем, та на день створення спірних платежів був підключений до системи дистанційного обслуговування СДО «Corplight», зокрема, щодо поточного рахунку № НОМЕР_4 , із якого і відбулись спірні операції по списанню коштів.
З урахуванням наведеного та з`ясованих судом обставин, суд зазначає, що тільки користувач має PIN-код доступу до засобу КЕП та засіб КЕП.
Судом враховано пояснення відповідача, що в процесі обслуговування АТ «Ощадбанк» керується також вимогами Закону України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про платіжні послуги», Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі – Закон про ЄСВ), та іншими нормативно-правовими актами України, в тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України.
Згідно п. 50 Інструкції «Про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг», затвердженої постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 163 (далі – Постанова №163), надавач платіжних послуг платника приймає платіжні інструкції на виплату оподатковуваного доходу, визначеного розділом IV Податкового кодексу України, лише за умови одночасного подання податковим агентом платіжної інструкції на перерахування до бюджету утриманого податку на доходи фізичних осіб із суми доходу або платіжної інструкції на зарахування коштів у сумі цього податку на єдиний рахунок, визначений статтею 35-1 Податкового кодексу України, або документального підтвердження його сплати раніше.
Судом встановлено, що на платіжних дорученнях в кількості – 3 платежі на суму 299444,00 грн. та 1 платежу на суму 309540, 00 грн. було накладено особистий цифровий підпис із застосуванням ключа TINUA-3579802632 ОСОБА_1 , що і стало умовою (підставою) проходження таких платежів.
Також, ІР- адреса НОМЕР_6 використовувалась позивачем під час входу в систему та здійснення платіжних доручення, які позивач вважає не санкціоновано списаними, проте, позивач заходив в систему з цієї ж самої ІР-адреси і раніше, до дати вчинення спірних операцій, та такі факти позивачем спростовано не було, зворотнього суду не доведено. 
Згідно ст. 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», автентифікація - електронний процес, що дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.
Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», користувачі електронних довірчих послуг зобов`язані: - забезпечувати конфіденційність та неможливість доступу інших осіб до особистого ключа; невідкладно повідомляти надавача електронних довірчих послуг про підозру або факт компрометації особистого ключа; - надавати достовірну інформацію, необхідну для отримання електронних довірчих послуг; - своєчасно здійснювати оплату за електронні довірчі послуги, якщо така оплата передбачена договором між надавачем та користувачем електронних довірчих послуг; - своєчасно надавати надавачу електронних довірчих послуг інформацію про зміну ідентифікаційних даних, які містить сертифікат відкритого ключа; - не використовувати особистий ключ у разі його компрометації, а також у разі скасування або блокування сертифіката відкритого ключа.
Згідно із ч. 3 ст. 15 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», використання кваліфікованих електронних підписів та печаток забезпечує високий рівень довіри до засобів електронної ідентифікації, з використанням яких створюються такі електронні підписи та печатки, а також до схем електронної ідентифікації, в рамках яких видаються відповідні засоби електронної ідентифікації. Відповідно до ч. 6 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом з`ясовано, що відповідних вхід до системи дистанційного обслуговування CorpLight та створення і накладання цифрового підпису на платіжних дорученнях №1516, №1517 та №1517 було здійснено з використанням особистих діючих ключів користувача Товариства з обмеженою відповідальністю “НОВАТОР”, в особі Паровика Михайла Сергійовича, оскільки позивачу було присвоєно унікальний номер - 93cd2c02-9cc9-478d-ac08-2798c589fa5f при реєстрації ключа в системі дистанційного обслуговування Corp Light.
Судом, за наявними доказами вбачається, що для входу в систему дистанційного обслуговування клієнтів «CorpLight» було використано ключ TINUA-3579802632 ОСОБА_1 з унікальним номером - 93cd2c02-9cc9-478d-ac08-2798c589fa5f та на спірні платіжні інструкції накладено особистий цифровий підпис із застосуванням ключа TINUA-3579802632 ОСОБА_1 , що стало відповідною підставою для здійснення платіжних інструкцій та вчинення спірних операцій. 
На спростування доводів позивача, суд зазначає, що згідно з п. 1 ст. 68 Закону України «Про платіжні послуги», електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача та ч. 6 ст. 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» передбачає, що кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, отже, банком було правомірно виконано розпорядження клієнта, оскільки відповідні банківська операція було виконана шляхом надіслання через систему «CorpLight» і підписана за допомогою фізичного носія (Secure Token), який знаходився у виключному володінні Товариства з обмеженою відповідальністю “НОВАТОР” , із застосуванням ПІН-коду, який повинен бути відомим лише позивачу. 
Також суд вважає за необхідне зазначити, що спірна операція, стягнення коштів щодо якої є предметом розгляду справи, була проведена 08.09.2025р., однак, тільки 09.09.2025р. позивач звернувся до відповідача, тобто після проведення спірних операцій, отже, позивач не забезпечив виконання свого обов`язку щодо негайного повідомлення банку, і ризик збитків у цьому випадку покладається виключно на нього.
За час розгляду справи судом з`ясовано, що платіжні інструкції були ініційовані безпосередньо з ІР-адреси, яка належала позивачу, та була підписана за допомогою її унікального захищеного електронного ключа (токена) та банк виконав належним чином авторизовану інструкцію клієнта, зворотнього матеріали справи не містять. 
За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.
Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В силу частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).
Суд наголошує на тому, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях та містити неточності у встановленні обставин, які мають вирішальне значення для правильного вирішення спору, натомість висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №911/2243/18, від 18.05.2021 у справі №916/2255/18, від 05.11.2019 у справі №915/641/18, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 26.02.2019 у справі №914/385/18 та від 05.02.2019 у справі №914/1131/18.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №916/2620/20, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, від 18.11.2019 у справі №902/761/18 та від 23.10.2019 у справі №917/1307/18.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “НОВАТОР” до Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” про стягнення 299444,00грн.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 3593,33 грн. покладаються на позивача. 
Суд зазначає, що надлишково сплачений судовий збір у розмірі 898,67 грн. буде повернуто позивачу, після подання відповідного клопотання до суду. 
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:

1.У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю “НОВАТОР” – відмовити.
2.Витрати по сплаті судового збору у розмірі 3593,33 грн. покладаються на позивача. 

Повне рішення складено 14 вересня 2026 р.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Суддя Т.Г. Д`яченко