ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2026 року | Справа №160/16916/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді | Прудника С.В. |
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

17.06.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 16.06.2026 року через систему “Електронний суд” позовна заява ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність (рішення) Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо ненадання інформації за запитом від 08.06.2026 року;
- зобов`язати Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Східного регіону надати ОСОБА_1 посадову інструкцію прокурора відділу організації досудового розслідування прокуратури східного регіону.
Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що 08.06.2026 позивач звернувся до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону із запитом на отримання публічної інформації, в якому просив надати посадову інструкцію прокурора відділу організації досудового розслідування. На думку позивача, відповідачем належної відповіді на запит надано не було, оскільки замість надання запитуваного документа або вмотивованої відмови у його наданні, прокуратура надала загальні роз`яснення щодо організації роботи та розподілу обов`язків, а також інформацію щодо кримінального провадження, яке не було предметом звернення. Позивач зазначає, що така поведінка відповідача свідчить про протиправну бездіяльність щодо забезпечення його права на доступ до публічної інформації, гарантованого статтею 34 Конституції України та Законом України «Про доступ до публічної інформації». На переконання позивача, посадова інструкція прокурора є інформацією, яка створена у процесі діяльності суб`єкта владних повноважень та стосується виконання публічних функцій, а тому підлягає наданню на інформаційний запит. При цьому відповідач не навів правових підстав для відмови у доступі до запитуваної інформації та не здійснив оцінку можливості обмеження доступу відповідно до вимог частини другої статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність (рішення) Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону щодо ненадання інформації за запитом від 08.06.2026 та зобов`язати відповідача надати запитувану посадову інструкцію.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 18.06.2026 року передана судді Пруднику С.В.
22.06.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
06.07.2026 року від Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначив, що 08.06.2026 позивач звернувся до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону із запитом щодо надання інформації про посадову інструкцію прокурора відділу організації досудового розслідування. За результатами розгляду вказаного запиту 12.06.2026 за вихідним № 04/06-2462вих-26 позивачу було надано відповідь. Відповідач вказав, що у штатному розписі Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону відсутній відділ організації досудового розслідування, а також відсутній організаційно-розпорядчий документ - посадова інструкція прокурора такого відділу. У зв`язку з цим позивачу було повідомлено, що повноваження прокурорів визначаються Конституцією України, законами України, наказами Генерального прокурора, які регламентують порядок виконання законів та внутрішню організацію роботи органів прокуратури, а також іншими нормативними актами. Крім того, відповідач зазначив, що розгляд запиту позивача здійснювався відповідно до вимог законодавства та Регламенту Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону. При цьому, враховуючи, що позивачем одночасно було подано декілька звернень та запитів, які стосувалися діяльності прокуратури, на них було надано одну узагальнену відповідь. На переконання відповідача, надана позивачу відповідь містила всю наявну у розпорядника інформацію щодо предмета запиту та була надана у встановлений законом строк, а тому підстави для визнання бездіяльності протиправною відсутні. Відповідач вважає, що позивач фактично просить надати документ, який не створювався та не перебуває у його володінні, у зв`язку з чим вимога про зобов`язання надати посадову інструкцію є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. 
09.07.2026 року від ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, є необґрунтованими, не підтверджуються належними та допустимими доказами, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права та не спростовують обставин, наведених у позовній заяві. Позивач вказав, що відповідач фактично не навів належного правового обґрунтування правомірності своїх дій щодо ненадання запитуваної інформації, чим порушив вимоги частини другої статті 19 Конституції України, статті 2 та частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України. На думку позивача, відповідач, будучи розпорядником публічної інформації, був зобов`язаний забезпечити реалізацію його права на доступ до інформації, однак замість цього використав формальну неточність у зазначенні назви посади як підставу для ненадання інформації. Позивач зазначив, що він не є працівником органів прокуратури та не має доступу до внутрішньої організаційної структури відповідача, штатного розпису, посадових інструкцій чи інших внутрішніх документів, а тому не може бути зобов`язаний знати точне офіційне найменування посади або структурного підрозділу. При цьому, на його переконання, саме відповідач мав встановити зміст запиту та визначити посадову особу, функціональні обов`язки якої відповідають предмету звернення, або надати відповідне роз`яснення. Також позивач наголосив, що Закон України «Про доступ до публічної інформації» встановлює презумпцію відкритості інформації, а обмеження доступу до неї можливе лише за умови дотримання вимог частини другої статті 6 цього Закону із застосуванням так званого «трискладового тесту». Відповідач, на думку позивача, не довів наявності передбачених законом підстав для ненадання інформації та не підтвердив правомірність своєї поведінки. Крім того, позивач послався на необхідність дотримання суб`єктами владних повноважень принципів добросовісності, пропорційності, відкритості та належного урядування, зазначивши, що формальний підхід відповідача до розгляду запиту суперечить положенням статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та міжнародним стандартам захисту права на доступ до інформації. Позивач також звернув увагу на практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розпорядники інформації не повинні створювати надмірні формальні перешкоди для реалізації права особи на доступ до публічної інформації, а у випадку можливості встановити зміст запиту зобов`язані вживати заходів для його належного виконання. За таких обставин позивач просив суд не враховувати доводи відповідача, викладені у відзиві, як такі, що не підтверджують правомірності його дій, та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 має статус особи з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 20.12.2024 року. Відповідно до зазначеного посвідчення позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни. Посвідчення є безстроковим та дійсним на всій території України.
Також судом встановлено, що 08.06.2026 року позивач звернувся до керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону із зверненням вих. №СИНМВ-003, у якому, посилаючись на положення статті 34 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Законів України «Про інформацію», «Про доступ до публічної інформації» та «Про звернення громадян», просив надати інформацію про посадову інструкцію прокурора відділу організації досудового розслідування Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, повідомити реєстраційний номер звернення та надати відповідь в електронному вигляді на зазначену ним адресу електронної пошти.
За результатами розгляду вказаного звернення Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону надано відповідь листом від 12.06.2026 року № 04/06-2462ВИХ-26, якою позивача повідомлено про результати розгляду порушених ним питань.
Зокрема, у відповіді зазначено, що у штатному розписі Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону відсутній відділ організації досудового розслідування, а тому відсутній і організаційно-розпорядчий документ у вигляді посадової інструкції прокурора такого відділу. Позивачу також роз`яснено порядок визначення повноважень прокурорів та розподілу службових обов`язків між працівниками органів прокуратури.
Крім того, листом від 03.07.2026 року № 04/06-186ВН-26 Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону додатково повідомила про обставини розгляду звернень ОСОБА_1 , зареєстрованих за № 10603-26 від 09.06.2026 року, № 10540-26 від 08.06.2026 року, № 10599-26 від 09.06.2026 року та № 10606-26 від 09.06.2026 року, а також про те, що за результатами їх розгляду було підготовлено та направлено єдину відповідь від 12.06.2026 року № 04/06-2462ВИХ-26.
Вважаючи, що надана відповідачем відповідь від 12.06.2026 року № 04/06-2462ВИХ-26 не містить повного вирішення поставлених у зверненні питань, а також не забезпечує реалізацію його права на отримання публічної інформації, позивач звернувся із даною позовною заявою до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходячи з положень норм законодавства, які діяли на момент їх виникнення, суд виходив із такого.
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України.
Водночас, відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом установлено, що 08.06.2026 року ОСОБА_1 звернувся до керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону із письмовим зверненням, у якому, зокрема, просив надати інформацію про посадову інструкцію прокурора відділу організації досудового розслідування Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, повідомити реєстраційний номер звернення та надати відповідь в електронному вигляді.
Зазначене звернення було зареєстровано Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону за №10603-26 від 09.06.2026 року.
За результатами розгляду звернення листом від 12.06.2026 року №04/06-2462ВИХ-26 Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону повідомила позивача, що у штатному розписі прокуратури відсутній відділ організації досудового розслідування, а також відсутній організаційно-розпорядчий документ - посадова інструкція прокурора такого відділу.
При цьому позивачу було роз`яснено, що повноваження прокурорів визначаються Конституцією України, законами України та наказами Генерального прокурора, а розподіл службових обов`язків між прокурорами здійснюється відповідно до внутрішніх організаційно-розпорядчих документів прокуратури.
Надаючи оцінку доводам позивача щодо порушення відповідачем права на доступ до публічної інформації, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, яка була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків або яка знаходиться у їх володінні.
Отже, обов`язок розпорядника інформації полягає саме у наданні інформації, яка вже існує та перебуває у його володінні, а не у створенні нової інформації на вимогу запитувача.
Такий правовий підхід неодноразово висловлювався Верховним Судом, який зазначав, що законодавство про доступ до публічної інформації не передбачає обов`язку суб`єкта владних повноважень створювати інформацію у відповідь на запит, проводити аналітичну роботу або формувати новий документ, якщо запитувана інформація у такій формі у нього відсутня. Предметом права на доступ є лише інформація, яка фактично існує та знаходиться у володінні розпорядника. 
Відповідно до статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Частиною першою статті 19 цього Закону визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, яка знаходиться у його володінні.
Водночас, відповідно до пункту 1 частини першої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, якщо він не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.
Суд звертає увагу, що із матеріалів справи вбачається: відповідач не відмовив у наданні інформації з підстав обмеження доступу чи неналежного оформлення запиту, а повідомив позивача про фактичну відсутність запитуваного документа.
Відповідно до листа Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону від 03.07.2026 року №04/06-186ВН-26, під час перевірки обставин розгляду звернення ОСОБА_1 підтверджено, що у структурі прокуратури відсутній відділ організації досудового розслідування, а тому посадова інструкція прокурора такого відділу не розроблялася та не затверджувалася.
Таким чином, відповідач фактично повідомив позивача про відсутність у його володінні документа, який був предметом запиту.
Суд зазначає, що саме по собі бажання позивача отримати конкретний документ не створює для розпорядника інформації обов`язку сформувати або виготовити такий документ у разі його відсутності.
Крім того, суд враховує, що відповідь на звернення була надана відповідачем листом від 12.06.2026 року, тобто у межах строку, встановленого законодавством про доступ до публічної інформації.
Разом з тим, аналіз змісту наданої відповіді свідчить, що відповідачем було повідомлено позивачу:
про результати розгляду його запиту; 
про відсутність у структурі прокуратури відповідного підрозділу; 
про відсутність посадової інструкції прокурора такого підрозділу; 
про порядок визначення службових обов`язків прокурорів. 
Отже, відповідач виконав передбачений законом обов`язок щодо розгляду запиту та надання інформації, яка фактично перебувала у його володінні.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону, розглядаючи звернення ОСОБА_1 від 08.06.2026, діяла в межах наданих їй повноважень та у спосіб, визначений Конституцією України, Законом України «Про доступ до публічної інформації» та іншими нормативно-правовими актами.
Як встановлено судом, відповідачем було надано позивачу відповідь листом від 12.06.2026 №04/06-2462ВИХ-26, якою роз`яснено, що у штатному розписі Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону відсутній відділ організації досудового розслідування, а також відсутній організаційно-розпорядчий документ у вигляді посадової інструкції прокурора зазначеного відділу. Водночас позивачу повідомлено порядок визначення службових обов`язків прокурорів, який здійснюється шляхом розподілу обов`язків між працівниками структурних підрозділів відповідно до внутрішньої організації роботи органів прокуратури.
Суд враховує, що право на доступ до публічної інформації не є правом вимагати від суб`єкта владних повноважень створення нової інформації, проведення аналітичної роботи або надання пояснень щодо обставин, які не зафіксовані у відповідних документах. Обов`язок розпорядника інформації полягає саме у наданні вже існуючої та зафіксованої інформації, яка перебуває у його володінні.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі №826/14165/17, в якій зазначено, що визначальним для вирішення спору щодо доступу до публічної інформації є встановлення факту наявності у розпорядника запитуваної інформації та можливості її надання, оскільки Закон України «Про доступ до публічної інформації» не передбачає обов`язку суб`єкта владних повноважень створювати інформацію на запит особи.
Також у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі №9901/76/20 суд зазначив, що при вирішенні спорів щодо доступу до публічної інформації необхідно з`ясувати: чи є запитувана інформація публічною у розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації», чи перебуває вона у володінні відповідача, а також чи дотримано розпорядником встановленої законом процедури розгляду запиту.
У даному випадку відповідачем не було відмовлено у доступі до наявної у нього публічної інформації, а навпаки - надано відповідь по суті поставленого питання із зазначенням причин неможливості надання саме запитуваного документа, оскільки такого документа у структурі та документообігу прокуратури не існує.
При цьому, направлення позивачу інформації щодо нормативного регулювання діяльності прокурорів, порядку розподілу службових обов`язків та організації роботи органів прокуратури свідчить про належне виконання відповідачем обов`язку щодо розгляду звернення та надання обґрунтованої відповіді.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем дотримано вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», а тому відсутні правові підстави для визнання протиправними його дій щодо ненадання запитуваної інформації та зобов`язання надати документ, який фактично у відповідача відсутній.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволенню не підлягають.
Згідно із ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
У рішенні по справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно із його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Враховуючи відмову у задоволені позовних вимог, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити повністю.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя С. В. Прудник