Справа № 357/11635/25
Провадження № 2-а/357/63/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Сомок О. А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Пакало Антон В`ячеславович, через систему «Електронний суд» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в порядку адміністративного судочинства з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , третя особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №БЦРТЦК/688/25 від 08.04.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08 квітня 2025 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі – Позивач) було складено Постанову №БЦРТЦК/688/25 від 08 квітня 2025 року про притягнення його до адміністративної відповідальності. На підставі зазначеної Постанови Позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень за нібито вчинене порушення, передбачене ч. 3 ст.210-1 КУпАП.
У Постанові лише формально зазначено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки він являється особою чоловічої статі у віці від 18 до 60 років, та в порушення законодавства України про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період, не мав при собі військово-обліковий документ. 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був зупинений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Біла Церква Київської області. Під час зупинки він пред`явив паспорт громадянина України та військовий квиток, який відповідно до чинного законодавства України є легітимним засобом ідентифікації військовозобов`язаного. Незважаючи на це, працівники ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомили, що ОСОБА_1 начебто перебуває в розшуку, однак жодних документальних підтверджень такому твердженню надано не було. 
Працівники ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_5 ), шляхом введення Позивача в оману, запевнили його, що він пробуде в ІНФОРМАЦІЯ_5 не більше 15 хвилин, лише для оформлення повістки, після чого його відпустять додому. 
У приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 фактично було позбавлено свободи пересування без будь-яких пояснень, оформлення повістки або направлення. Особи у формі не представилися, правовий статус ОСОБА_1 не було визначено, а правові підстави для його затримання – не повідомлено. 
Попри це, 17 липня 2025 року Позивачу стало відомо, що відносно нього винесена Постанова про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. 
Крім того, Позивач не був повідомлений і про факт винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення. Жодної інформації про її існування йому не було надано — ані під час складання, ані після. Вперше про наявність такої постанови Позивач дізнався лише після отримання повідомлення в мобільному застосунку «Дія» про відкриття виконавчого провадження. Таким чином, до моменту запуску примусового виконання, Позивачу не було відомо, що проти нього взагалі складено постанову про адміністративне правопорушення, що свідчить про грубе порушення його процесуальних прав.
З метою з`ясування підстав накладення стягнення та захисту своїх прав, Позивач був змушений звернутися до адвоката, який у межах повноважень, передбачених Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», направив адвокатський запит до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) з вимогою надати копію постанови № БЦРТЦК/688/25. 
Лише після отримання цієї постанови стало можливим ознайомлення з її змістом та з`ясування підстави притягнення його до адміністративної відповідальності. Усе це свідчить про порушення принципів відкритості та права на ефективний захист, що є обов`язковими умовами у справах про адміністративні правопорушення.
Також, в порушення вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» фото чи відеофіксація пред`явлення та перевірки документів у ОСОБА_1 працівниками ІНФОРМАЦІЯ_5 не здійснювалася. 
При цьому, ОСОБА_1 на виконання вимог законодавства своєчасно оновлював свої військово-облікові дані, та жодних повідомлень про необхідність з`явитися до ТЦК за місцем реєстрації або проживання для уточнення даних він не отримував, що свідчить про відсутність такої потреби. 
Також, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю III групи, що потребує врахування при визначенні порядку його виклику та залучення до заходів військового обліку.
ОСОБА_1 було пред`явлено військовий квиток, відповідно до інформації з якого він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Також, відповідач мав та має можливість отримати персональні дані Позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (утому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Наприклад, інформація про дані Позивача міститься в органах реєстрації актів громадського стану, які створені та діють на підставі ЗУ «Про органи реєстрації актів громадського стану» від 24 грудня 1993 року; інформація про РНОКПП Позивача, місце роботи, податкову адресу, доходи, може бути отримана від Державної податкової служби України; про місце реєстрації - від органів МВС України. 
За таких умов, будь-яке застосування штрафу Відповідачем щодо Позивача на підставі ч. 3 ст.210-1 КУпАП України є незаконним, оскільки прямо порушує імперативну норму примітки до статті 210 КУпАП. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 серпня 2025 головуючим суддею визначено Сомок О.А. 
Ухвалою судді від 18 серпня 2025 року відкрито провадження у даній справі, повідомлено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Поновлено строк на оскарження постанови. Витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_5 належним чином завірену копію матеріалів справи про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 , за результатами якої ухвалено постанову № БЦРТЦК/688/25 від 08.04.2025. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
В матеріалах справи наявне зворотне поштове повідомлення про отримання 22 вересня 2025 року уповноваженим представником відповідача – Матвієнко копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками.
08 вересня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача Охріменко Д.В., який діє на підставі довіреності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначив, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від серії БЦРТЦК №688 від 20.03.2025 року Позивач 20.03.2025 року близько 11 год. 30 хв. по АДРЕСА_1 не мав при собі військово-обліковий документ та не пред`явив його уповноваженій особі, чим порушив вимоги ч. 6 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Також, відповідно до протоколу, позивача було повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 12 год. 00 хв. 08.04.2025 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 ) каб. 30, але у вказану дату та час Позивач не з`явився, пояснень та зауважень щодо змісту протоколу не надав.
16 вересня 2025 року від представника позивача – адвоката Пакала А.В. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник просить відхилити доводи відзиву, як безпідставні та недоведені, в залученні до матеріалів справи відзиву відмовити, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
З метою повного з`ясування обставин справи суд вважає за необхідне долучити до матеріалів справи відзив, який надійшов від відповідача. Щодо долучених до відзиву документів, то вони витребовувались ухвалою суду.
Керуючись ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
На підставі ч.4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є військовозобов`язаним та перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Згідно військового квитка серії НОМЕР_1 23 серпня 2007 року ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби у цивільний час та обмежено придатним у військовий час.
Згідно Довідки до Акта огляду МСЕК ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 має ІІІ групу інвалідності довічно з 01 червня 2012 року.
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 ОСОБА_1 має ІІІ групу інвалідності загального захворювання, яка встановлена довічно.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення БЦРТЦК№688, 20.03.2025 близько 11 год. 30 хв. (дата та час вчинення правопорушення) по АДРЕСА_1 , громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не мав при собі військово-обліковий документ та не пред`явив його уповноваженій особі в особливий період, порушивши вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Протокол містить підпис ОСОБА_1 , проте пояснень не містить.
08 квітня 2025 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковника ОСОБА_2 №БЦРТЦК/688/25 ОСОБА_1 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень. 
З оскаржуваної постанови вбачається, що 20.03.2025 о 11 год. 30 хв. по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не мав при собі військово-облікового документу та не пред`явив його за вимогою уповноваженого працівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в особливий період, порушивши вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Постанова містить відмітку про направлення її копії поштою.
Постановою ВП № 78380400 від 16 червня 2025 року головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Прохацьким Р.О. відкрито виконавче провадження з виконання постанови № БЦРТЦК/688/25 від 08 квітня 2025 року.
Надаючи правову оцінку обставинам справи суд виходить з такого.
Згідно з вимогами ч.1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності
Зі змісту ст. 9 КУпАП слідує, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків (ст.10 КУпАП).
Як передбачено ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно ч.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до зі ст. 251 КУпАП, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Стаття 280 КУпАП вимагає від органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення.
Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Крім того, відповідно до вимог статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 210-1 КУпАП, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.
Під час перевірки документів уповноважений представник територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейський здійснює фото- і відеофіксацію процесу пред`явлення та перевірки документів із застосуванням технічних приладів та засобів фото- та відеофіксації, а також може використовувати технічні прилади, засоби та спеціалізоване програмне забезпечення з доступом до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і донині, та який є особливим періодом.
Згідно п.п. 1, 2, 9, 10 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 559 (далі Порядок), військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа.
Військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється): в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації); у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559.
Особа може мати на бланку лише один військово-обліковий документ.
Військово-обліковий документ в електронній формі (у тому числі роздрукований) та військово-обліковий документ у паперовій формі мають однакову юридичну силу.
Відомості про сформований військово-обліковий документ в електронній формі відображаються у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно абз. 1 та 5 п. 13 Порядку, бланк військово-облікового документа у паперовій формі виготовляється самостійно районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки або їх відділами (відповідними органами СБУ, підрозділами розвідувальних органів) згідно з вимогами, зазначеними у додатку 1.
Номер військово-облікового документа на бланку і дата його видачі вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів у день видачі.
Відповідно до п.п. 14-18 Порядку, військово-обліковий документ на бланку видається (замінюється) за письмовою заявою громадянина України районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом (відповідним органом СБУ, підрозділом розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку у випадках: взяття громадянина на військовий облік як призовника, військовозобов`язаного або резервіста; якщо призовник, який перебував на військовому обліку до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559, не отримував посвідчення призовника, а військовозобов`язаний та резервіст - військового квитка осіб рядового, сержантського і старшинського складу, військового квитка офіцера запасу або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного; зміни категорії щодо військового обов`язку; відсутності місця для внесення змін; невідповідності відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зазначеним у пункті 3 цього Порядку; втрати (зіпсування); виявлення бажання змінити військово-обліковий документ, який був виданий до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559.
Призовникам військово-обліковий документ на бланку оформляється та видається районним (міським) територіальним центром комплектування та соціальної підтримки або його відділом.
Громадяни зобов`язані надійно зберігати військово-обліковий документ на бланку, стежити за своєчасним і точним внесенням до нього змін та дотримуватися правил військового обліку.
Про втрату військово-облікового документа на бланку громадянин України зобов`язаний повідомити керівнику районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (керівнику відповідного органу СБУ, підрозділу розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку.
Для отримання (заміни) військово-облікового документа на бланку громадянин зобов`язаний особисто звернутися з письмовою заявою до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (відповідного органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку або виключення з військового обліку та надати кольорову фотокартку встановленого розміру.
Військово-обліковий документ на бланку повинен бути виданий (замінений) протягом п`яти робочих днів з дати реєстрації заяви в районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки або його відділі (відповідному органі СБУ, підрозділі розвідувального органу).
Оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому оскаржувана постанова не відповідає вимогам законності та обґрунтованості.
Так, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності став протокол про адміністративне правопорушення серія БЦРТЦК №688 від 20.03.2025.
Водночас зазначений протокол містить лише загальне посилання на те, що позивач не мав при собі військово-облікового документа та не пред`явив його на вимогу уповноваженої особи, чим порушив вимоги ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». При цьому будь-яких фактичних даних, які б підтверджували викладені у ньому обставини, протокол не містить.
Зокрема, всупереч вимогам ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відомості про здійснення фото- чи відеофіксації процесу пред`явлення та перевірки документів відсутні, технічний засіб, яким здійснювалася фіксація не зазначений, а сам фото- чи відеозапис до матеріалів справи, як доказ не долучений.
Крім того, у протоколі не встановлено правовий статус ОСОБА_1 , як призовника, військовозобов`язаного чи резервіста, що має істотне значення для правильного застосування положень ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
До протоколу не долучено жодного доказу на підтвердження вказаних у ньому обставин, а також не відібрано пояснень у ОСОБА_1 та не зазначено причин їх відсутності.
Будь-які докази вчинення особою правопорушення матеріали справи не містять, як і не містять спеціально визначеного Законом засобу доказування фото- чи відеофіксації, коли сам тільки протокол, підписаний особою, не є доказом вчинення правопорушення.
Сам по собі факт підписання позивачем протоколу про адміністративне правопорушення не є ні доказом вчинення адміністративного правопорушення, ні підтвердженням обставин викладених у протоколі та обов`язку уповноваженого органу довести всі елементи складу правопорушення належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 251, 252, 280 КУпАП не замінює.
Доданий відповідачем до відзиву Акт про відсутність військово-облікового документа від 20.03.2025 складений ОСОБА_3 суд оцінює критично, оскільки він складений одноособово працівником ІНФОРМАЦІЯ_5 та не зазначений в протоколі, як додаток, а також відсутнє посилання на нього в постанові.
Представник позивача у позовній заяві зазначає, що позивач мав при собі військовий квиток, який і пред`явив на вимогу уповноваженої особи. 
Відповідачем зазначене не спростовано та не надано суду доказів здійснення відеофіксації факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Отже, відповідачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами факт того, що позивач не мав при собі військово-облікового документу та не пред`явив його уповноваженій особі. Таким чином, судом не встановлено обставин щодо порушення ОСОБА_1 вимог ч. 6 ст. 22 Закону України Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно положень ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.
Посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.
Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (правовий висновок Верховного Суду викладений у постанові від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а).
Висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення (постанова ВС від 27.06.2019 у справі №560/751/17).
Відсутність доказів вини позивача свідчить про незаконність постанови та необхідність її скасування.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (постанова Верховного суду від 14.05.2020, №240/12/17).
Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14.02.2019 року у справі №127/163/17-а).
Ст. 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
У розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч.1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не доведено належними та допустимими доказами відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення та правомірності винесеної постанови про накладення на позивача стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач при подачі даного позову сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн., які підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_5 .
На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 19, 62 Конституції України та керуючись ст. ст. 2, 5, 9, 44, 69, 77, 90, 124, 126, 132, 139, 159, 171, 205, 242, 268, 286 КАС України, суд 

У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.
Скасувати постанову №БЦРТЦК/688/25 від 08 квітня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 гривень та закрити справу про адміністративне правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .
Третя особа: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 34846037, місцезнаходження: бульвар Олександрійський, будинок 94, м. Біла Церква, Київська область, 09113. 

Суддя	О. А. Сомок