ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

"02" вересня 2026 р. Cправа № 902/913/26   

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи 
за позовом: заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області (пров. Цегельний, 8. м. Вінниця, 21020) в інтересах держави в особі Вінницької обласної військової адміністрації (вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21050)
до: Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області (вул. Соборна, 7, с-ще Літин, Вінницький район, Вінницька область, 22300)
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно із закриттям відповідного розділу та реєстраційної справи, а також скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі 
за участю секретаря судового засідання Ткача Д.В.,
представників сторін:
прокурора Ємельянов В.А. за посвідченням;
позивача Мірошниченко Т.Д. згідно витягу з ЄДРЮОФОП та ГФ; 
відповідача не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На розгляд Господарського суду Вінницької області через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява № 02.50-100001 від 09.07.2026 (вх. № 1011/26 від 10.07.2026) заступника керівника Вінницької окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Вінницької обласної військової адміністрації з вимогами до Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області, у якій прокурор просить:
усунути перешкоди власнику - державі в особі Вінницької обласної державної адміністрації, яка набула статусу Вінницької обласної військової адміністрації, у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га, яка входить до складу території загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський", шляхом зобов`язання Літинської селищної ради повернути державі в особі Вінницької обласної державної адміністрації, яка набула статусу Вінницької обласної військової адміністрації, земельну ділянку з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га;
скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за Літинською селищною радою Вінницького району Вінницької області, припинивши право власності Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області на земельну ділянку із кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га (номер запису про право 40147772) із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна;
скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га (категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення: 16.00) виключивши відповідні відомості щодо земельної ділянки з Державного земельного кадастру.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2026 дану позовну заяву передано для розгляду судді Матвійчуку В.В.
Суд відкрив провадження у справі № 902/913/26 за вказаним позовом за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 02.09.2026, про що 14.07.2026 постановив відповідну ухвалу.
30.07.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 30.07.2026 (вх. № 01-30/7756/26 від 30.07.2026). У поданому відзиві відповідач, посилаючись на положення статті 190 Господарського процесуального кодексу України, повністю визнав позовні вимоги.
Крім того, відповідач просив суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат застосувати положення частини першої статті 130 Господарського процесуального кодексу України та стягнути з відповідача на користь позивача 50 % сплаченого судового збору, а 50 % судового збору повернути позивачу з Державного бюджету України.
05.08.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" від позивача надійшли додаткові пояснення № 12.01-11-564 від 05.08.2026 (вх. № 01-30/7961/26 від 05.08.2026).
На визначену судом дату з`явився прокурор у справі та представниця позивача.
Відповідач правом участі в засіданні суду не скористався. При цьому суд зважає, що про дату, час та місце слухання справи останній повідомлений належним чином ухвалою суду від 14.07.2026, яка відповідно до сформованої в КП "ДСС" довідки про доставку електронного листа була доставлена до електронного кабінету відповідача – 15.07.2026.
З урахуванням неявки представника відповідача, суд зважає на положення ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При визнанні Літинською селищною радою Вінницького району Вінницької області позову суд враховує таке.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно із ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Дослідивши відзив на позовну заяву Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області № б/н від 30.07.2026 (вх. № 01-30/7756/26 від 30.07.2026), за змістом якого відповідач повністю визнає позовні вимоги, суд дійшов висновку, що зазначений відзив підписано уповноваженою особою, яка відповідно до вимог чинного законодавства не обмежена у повноваженнях на вчинення такої процесуальної дії.
Крім того, визнання позову узгоджується з установленими судом фактичними обставинами справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи охоронювані законом інтереси інших осіб.
За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для прийняття визнання позову Літинською селищною радою Вінницького району Вінницької області.
У судовому засіданні 02.09.2026 прийнято судове рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням виконавчого комітету Жмеринської районної ради народних депутатів Вінницької області від 31.08.1995 № 107 "Про створення заказника "Згарський" на території району" вирішено створити на території району заказник "Згарський" загальною площею 782,1 га та звернутися до обласної ради народних депутатів щодо затвердження зазначеного рішення.
Надалі, рішенням Літинської районної ради Вінницької області 4 сесії 23 скликання від 23.12.1998 "Про організацію зоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" надано згоду на створення зоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" загальною площею 2236,6 га та вирішено звернутися до обласної ради з проханням підтримати відповідне клопотання та рішення районної ради.
Відповідно до рішення 2 сесії 23 скликання Вінницької обласної ради "Про зміни мережі територій та об`єктів природно-заповідного фонду області" надано згоду, зокрема, на створення зоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" загальною площею 3018,7 га.
20.12.1999 Державним управлінням екологічної безпеки у Вінницькій області Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України направлено до Головного управління національних природних парків і заповідної справи Мінекобезпеки України клопотання про оголошення зоологічним заказником загальнодержавного значення долини річки Згар, розташованої на території Почапинецької та Лисогірської сільських рад Жмеринського району, а також Багриновецької, Бірківської, Горбовецької та Микулинецької сільських рад Літинського району, загальною площею 3018,7 га.
Висновком Вінницького обласного управління земельних ресурсів від 19.06.2001 щодо організації зоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" погоджено створення зазначеного заказника.
Рішенням Літинської районної ради Вінницької області 15 сесії 3 скликання від 20.07.2001 "Про внесення змін до рішення 4 сесії районної ради 23 скликання від 23.12.1998 "Про організацію зоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" внесено відповідні зміни до попереднього рішення та надано згоду на створення зоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" загальною площею 2236,6 га.
Відповідно до висновку Південно-Бузького басейнового управління водних ресурсів від 12.09.2001 № 155 погоджено створення зоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський".
Згідно із рішенням Жмеринської районної ради Вінницької області 15 сесії 3 скликання від 30.08.2001 "Про організацію загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" надано згоду на створення загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" загальною площею 782,1 га.
Відповідно до рішення Вінницької обласної ради 23 сесії 3 скликання від 12.10.2001 № 494 пункт 3 рішення 2 сесії обласної ради 3 скликання "Про зміни мережі територій та об`єктів природно-заповідного фонду області" викладено в новій редакції, згідно із якою надано згоду на створення зоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" загальною площею 3018,7 га в межах земель водного фонду Лисогірської та Почапинецької сільських рад Жмеринського району, Багриновецької, Бірківської, Горбовецької та Микулинецької сільських рад Літинського району без вилучення відповідних земель із відання сільських рад та землекористувачів Літинського виробничого рибцеху, Літинського торфозаводу - філіалу підприємства "Поділляторф" та Державної адміністрації автомобільних шляхів у Вінницькій області.
Крім того, до проєкту створення ЗЗЗЗ "Згарський" виготовлено картографічні матеріали, на яких відображено місце розташування земельних ділянок, що пропонувалися для включення до складу території зазначеного заказника. Вказані картографічні матеріали погоджено уповноваженими органами.
Відповідно до Указу Президента України від 21.02.2002 № 167/2002 "Про території природно-заповідного фонду загальнодержавного значення", з метою збереження та відтворення цінних природних комплексів, генофонду рослинного і тваринного світу загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення "Згарський" оголошено територією, що має особливу природоохоронну, наукову, естетичну та пізнавальну цінність.
Згідно із додатком № 1 до зазначеного Указу Президента України, площа території загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" становить 3018,7 га. Територія заказника розташована у Вінницькій області та охоплює, зокрема, території Жмеринського району - с. Лисогірка, с. Почапинці, а також Літинського району - с. Багринівці, с. Бірків, с. Горбівці, с. Микулинці. Відповідно до документів проєкту створення загальнозоологічного заказника
Відповідно до матеріалів проєкту створення загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський", наданих Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства України разом із листом № 6003-11/37483-05, убачається, що територія заказника формувалася за рахунок земель державної власності без їх вилучення у землекористувачів.
Так, висновком Жмеринського районного відділу земельних ресурсів "Про попереднє погодження матеріалів вибору земельної ділянки під організацію зоологічного заказника "Згарський" попередньо погоджено вибір земельної ділянки для організації зоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" загальною площею 782,1 га без вилучення її у землекористувачів. Розподіл зазначеної площі за землекористувачами та угіддями визначено у зведеній експлікації земель землекористувачів та угідь, що є додатком до відповідного висновку.
У подальшому висновком Жмеринського районного відділу земельних ресурсів щодо організації зоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" погоджено земельну ділянку загальною площею 782,1 га за рахунок земель державної власності без вилучення її у землекористувачів відповідно до розподілу земель за землекористувачами та угіддями згідно із додатком.
Водночас висновком Літинського районного відділу земельних ресурсів щодо організації зоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" погоджено земельну ділянку загальною площею 2236,6 га за рахунок земель державної власності без вилучення її у землекористувачів відповідно до розподілу земель за землекористувачами та угіддями згідно із додатком.
У свою чергу, висновком обласного управління земельних ресурсів щодо організації зоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" погоджено земельну ділянку загальною площею 3018,7 га за рахунок земель державної власності без вилучення її у землекористувачів відповідно до розподілу земель за землекористувачами та угіддями згідно із додатком.
Абзацом першим пункту 3 Указу Президента України від 21.02.2002 № 167/2002 "Про території природно-заповідного фонду загальнодержавного значення" Міністерство екології та природних ресурсів України зобов`язано у тримісячний строк затвердити відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" положення про заказники, зазначені у додатку № 1 до цього Указу, а також внести зміни до положень про заказники, зазначені у додатку № 2 до цього Указу.
На виконання зазначеного Указу Президента України наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 23.05.2002 № 194 "Про території природно-заповідного фонду загальнодержавного значення" затверджено Положення про загальнозоологічний заказник загальнодержавного значення "Згарський".
Відповідно до п. 1.3. Положення заказник загальною площею 3018,7 га розташований на північному заході Вінницької області Жмеринського та Літинського адміністративних районів. Територія являє собою цілісний масив, який охоплює середню течію річки Згар та її долину.
Пунктом 1.4 Положення визначено, що заказник входить до складу природно-заповідного фонду України та водно-болотних угідь загальнодержавного значення, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення й використання.
У пункті 1.5 Положення визначено, що заказник не вилучається із землекористування постійних користувачів, на землях яких він розташований: Лисогірської сільської ради - 59,5 га, Почапинецької сільської ради - 716,1 га Жмеринського району, Багриновецької сільської ради - 449,8 га, Бірківської сільської ради - 618,3 га, Горбовецької сільської ради - 366,1 га, Літинського виробничого рибного цеху сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства "Вінницярибгосп" - 444,8 га, Літинського торфозаводу філії підприємства "Поділляторф" - 150,0 га, Микулинецької сільської ради - 154,3 га Літинського району, Адміністрації автомобільних доріг у Вінницькій області 9,8 га.
Згідно пункту 1.6 Положення користувачі здійснюють на території заказника діяльність у відповідності до чинного законодавства України та цього положення, несуть відповідальність за належне його утримання й додержання установленого режиму території.
Пунктом 1.7 Положення визначено, що межі заказника переносяться в натуру з встановленням єдиних державних знаків та аншлагів затвердженого зразку й наносяться на планово-картографічні матеріали органів Держкомзему України та користувачів.
Відповідно до п. 1.8 Положення режим території заказника враховується в усіх видах проектно-планувальної документації, а також враховується в проектах на будівництво комплексів і окремих споруд в районі його розташування.
Умовами пункту 1.9 Положення передбачено, що зміна меж, категорії та скасування статусу заказника проводиться відповідно до чинного законодавства України.
Основною метою створення Заказника є збереження та відтворення цінних природних комплексів, а саме, ділянки долини річки Згар, як екотопу водно-болотних угруповань (п. 2.1 Положення). 
Пунктом 2.2 Положення визначено основні завдання заказника, якими є: 
- збереження та відновлення генофонду рідкісних, занесених до Червоної книги України та типових рослин і тварин; 
- забезпечення охорони та раціонального використання природних ресурсів; 
- підтримка загального екологічного балансу в регіоні; 
- поширення прикордонних та екологічних знань, виховання та освіта населення тощо.
Відповідно до пункту 4.1 Положення на території заказника забороняється будь-яка діяльність, що не пов`язана з виконанням покладених на нього завдань і загрожує його збереженню, зокрема:
- проведення такої господарської та іншої діяльності, яка може спричинити шкоду заказнику та порушити екологічну рівновагу; 
- будь-яке будівництво, що може вплинути на зміну характеру місцевості, ландшафту і не пов`язане з охороною території заказника; 
- меліоративні та будь-які інші роботи, що можуть призвести до зміни гідрологічного та гідрохімічного режимів території заказника;
- пониження або підвищення в ставку оптимальної відмітки 2,45 рівня води в період з березня до середини жовтня;
- сінокосіння, заготівля, випалювання та знищення всіх видів водно-болотної рослинності;
- збір лікарських та рідкісних, занесених до Червоної книги України рослин, а також їх квітів, плодів тощо;
- порушення режиму водоохоронних зон та прибережних смуг;
- будь-яке порушення природного стану водойм, що входять до складу заказника;
- промислове, любительське рибальство та добування інших об`єктів водного промислу, крім спеціально відведених місць та обумовлених строків погоджених з Державним управлінням екології та природних ресурсів у Вінницькій області в установленому порядку; 
- мисливство, за виключенням, в установленому порядку, регулювання чисельності окремих видів тварин, як таких, що загрожують існуванню видів, які охороняються;
- натаскування мисливських собак та перебування їх на території заказника;
- перебування на території Заказника з усіма видами вогнепальної зброї та знаряддями для ловлі тварин;
- проведення заходів по підвищенню рибопродуктивності водоймища, інших заходів, що суперечать збереженню умов для оселення, гніздування та порушення кормової бази птахів;
- інтродукція нових видів рослин та тварин без відповідних наукових обґрунтувань; 
- розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і заліснення), а також садівництво та городництво;
- використання хімічних засобів зі шкідниками та хворобами рослин та лісу, за винятком окремих ситуацій, коли є загроза існування природного комплексу Заказника (застосовується при наявності наукового обґрунтування та погодження Держуправління екології та природних ресурсів у Вінницькій області);
- передача у господарське використання окремих земельних ділянок або надання їх під забудову; 
- влаштування літніх таборі для худоби, її випас та прогін через територію Заказника;
- зберігання та застосування на території Заказника пестицидів, отруто-хімікатів, добрив тощо;
- миття транспортних засобів та техніки тощо;
- в`їзд та територію Заказника всіх видів механізованого транспорту, за виключенням службового транспорту Користувачів та державних природо-охоронних, та інших інспекційних служб та пожежних машин;
- організація таборів, стихійних місць відпочинку, автостоянок, причалів, розведення вогнищ, крім спеціально відведених для цього місць;
- інших видів робіт, що можуть призвести до порушення природних зв`язків та ходу природних процесів, втрати наукової та природоохоронної цінності заказника.
Пунктом 4.3 Положення передбачено, що Користувачі, на території яких знаходиться заказник, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму території.
Відповідно до п. 4.7 Положення органи місцевого самоврядування сприяють збереженню та охороні території заказника.
Порушення чинного законодавства України на території заказника тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільну або кримінальну відповідальність (п. 5.1 Положення).
Щодо території заказника в межах Багриновецької сільської ради Літинського району Вінницької області, то на підставі Указу Президента України від 21.02.2002 № 167/2002, рішення Багриновецької сільської ради Літинського району Вінницької області від 08.04.2009 № 205 та договору № 345/02-02/09 від 18.02.2009, укладеного між Багриновецькою сільською радою та ДП "Поділлягеодезкартографія" на виконання відповідних робіт, проведено роботи з відновлення та закріплення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки зоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" без її вилучення в окреме землеволодіння.
За результатами проведених робіт розроблено та погоджено відповідну технічну документацію із землеустрою, у якій, зокрема, визначено межі земельної ділянки ЗЗЗЗ "Згарський" та наведено каталог координат її меж.
Зазначена технічна документація погоджена Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області, що підтверджується відповідним листом, долученим до матеріалів технічної документації.
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 14.04.2026 № 0-2-0.6-3045/2-26, у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель відділу № 2 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління наявна технічна документація із землеустрою щодо встановлення та закріплення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки (без виділення в окреме землеволодіння) зоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" на території Багриновецької сільської ради Літинського району Вінницької області.
Цим же листом повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га зареєстрована у Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності (за межами населених пунктів) на території Багриновецької сільської ради Літинського району Вінницької області, розробленої ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" у 2013 році та наявної у місцевому фонді документації із землеустрою та оцінки земель відділу № 2.
Надалі, 13.01.2021, на зазначену земельну ділянку з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га, віднесену до земель сільськогосподарського призначення, зареєстровано право комунальної власності за Літинською селищною радою.
При цьому, відповідно до листа Управління розвитку територій та інфраструктури Вінницької обласної військової адміністрації від 26.05.2026 № 08-20/1835, наданого на запит Вінницької окружної прокуратури, земельна ділянка з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га розташована в межах об`єкта природно-заповідного фонду загальнодержавного значення - загальнозоологічного заказника "Згарський".
Як зазначає прокурор, спірна земельна ділянка повністю розташована в межах загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський", який є об`єктом природно-заповідного фонду України.
У зв`язку з цим прокурор вважає, що така земельна ділянка не може перебувати у комунальній власності, а її віднесення до земель сільськогосподарського призначення та формування як окремого об`єкта цивільних прав суперечить установленому законодавством режиму охорони земель природно-заповідного фонду.
На думку прокурора, реєстрація права комунальної власності на спірну земельну ділянку та можливість її використання для ведення сільськогосподарської діяльності порушують вимоги земельного та природоохоронного законодавства, у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з відповідним позовом.
Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів регулює Закон України "Про природно-заповідний фонд України".
У преамбулі Закону України "Про природно-заповідний фонд України" зазначено, що природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища. У зв`язку з цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
Положеннями статті 1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" передбачено, що завданням законодавства України про природно-заповідний фонд України є регулювання суспільних відносин щодо організації, охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, відтворення їх природних комплексів, управління у цій галузі.
Згідно частини 1 статті 3 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" до природно-заповідного фонду України належать, зокрема природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища.
Відповідно до приписів статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.
На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням. На землях територій та об`єктів природно-заповідного фонду, які створюються в зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, забороняється будь-яка діяльність, що не забезпечує режим радіаційної безпеки.
Межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
На використання земельної ділянки або її частини в межах природно-заповідного фонду може бути встановлено обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором. Обмеження (обтяження) підлягає державній реєстрації і діє протягом строку, встановленого законом або договором.
За змістом статті 25 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів. Оголошення заказників провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів.
Положеннями пункту 3 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону України "Про природно-заповідний фонд України" від 16.06.1992 № 2457-XII визначено, що у зв`язку з прийняттям Закону України "Про природно-заповідний фонд України" вважати раніше створені державні заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово - паркового мистецтва республіканського значення - відповідно заказниками, пам`ятками природи, ботанічними садами, дендрологічними парками, зоологічними парками, парками-пам`ятками садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення.
Відповідно до положень статті 61 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" ділянки суші та водного простору, природні комплекси й об`єкти, які мають особливу екологічну, наукову, естетичну і економічну цінність і призначені для збереження природної різноманітності, генофонду видів тварин і рослин, підтримання загального екологічного балансу та фонового моніторингу навколишнього природного середовища, вилучаються з господарського використання повністю або частково і оголошуються територією чи об`єктом природно - заповідного фонду України. До складу природно-заповідного фонду України входять, зокрема пам`ятки природи. Порядок організації, використання і охорони територій та об`єктів природно-заповідного фонду, додаткові їх категорії визначаються законодавством України.
Згідно статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Приписами частин 1-2 статті 18 Земельного кодексу України передбачено, що до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.
Частиною 1 статті 19 Земельного кодексу України визначено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Положеннями частини 3 статті 19 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.
Згідно із частиною 1 статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Пунктом 2 частини 7 статті 20 Земельного кодексу України передбачено, що зміни цільового призначення земельних ділянок державної та комунальної власності природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, внаслідок яких земельні ділянки виводяться із складу таких категорій (крім зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення для розміщення на них лінійних об`єктів енергетичної інфраструктури), а також зміни цільового призначення земель, визначених пунктом "б" частини першої статті 150 цього Кодексу, здійснюються за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
Положеннями статті 43 Земельного кодексу України передбачено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Відповідно до статті 44 Земельного кодексу України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва). До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
За змістом частин 1-2 статі 45 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.
Згідно вимог статті 46-1 Земельного кодексу України землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" та положеннями про ці території, об`єкти.
Особливий режим охорони, відтворення і використання земель територій та об`єктів природно-заповідного фонду поширюється на всі розташовані в межах таких територій та об`єктів землі та земельні ділянки незалежно від форми власності та цільового призначення, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до пункту "г" частини 1 статті 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення.
Таким чином, Земельний кодекс України визначає особливий правовий статус земель природно-заповідного фонду, який виникає з моменту надання відповідній території або об`єкту статусу території чи об`єкта природно-заповідного фонду.
Як убачається з матеріалів справи, земельна ділянка з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га повністю розташована в межах загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський", при цьому площа накладення становить 100 %.
Отже, з огляду на повне розташування спірної земельної ділянки в межах території об`єкта природно-заповідного фонду на неї поширюється спеціальний правовий режим охорони, відтворення та використання, встановлений законодавством для земель природно-заповідного фонду.
Відповідно, правовий статус спірної земельної ділянки підлягає визначенню з урахуванням її фактичного розташування в межах загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський", незалежно від зазначеного у Державному земельному кадастрі виду її цільового призначення.
Положеннями частини 1 статті 22 Земельного кодексу України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Водночас цільове призначення земельної ділянки має відповідати її правовому режиму та встановленим законом обмеженням щодо використання. З огляду на те, що спірна земельна ділянка повністю розташована в межах загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський", її використання має здійснюватися з дотриманням режиму охорони та використання, встановленого для відповідного об`єкта природно-заповідного фонду.
Факт входження земельної ділянки з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га до території загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" підтверджується схемою розташування спірної земельної ділянки, виготовленою ТОВ "МК ПРОЕКТ +" шляхом співставлення відомостей про межі земельної ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, з координатами меж території природно-заповідного фонду - ЗЗЗЗ "Згарський", визначеними у технічній документації із землеустрою щодо встановлення та закріплення в натурі (на місцевості) її меж.
За результатами такого співставлення встановлено повне накладення меж спірної земельної ділянки на територію загальнозоологічного заказника "Згарський".
Таким чином, враховуючи повне розташування земельної ділянки з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га в межах території загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський", її правовий режим визначається з урахуванням статусу зазначеної території як об`єкта природно-заповідного фонду.
За таких обставин віднесення спірної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення не відповідає встановленому законом правовому режиму земель природно-заповідного фонду.
Судом установлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га, віднесена до земель сільськогосподарського призначення, входить до складу території загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський". Зазначена земельна ділянка була передана Літинській селищній раді Вінницького району Вінницької області на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 10.12.2020 № 40-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності в комунальну власність" у складі земельних ділянок загальною площею 3390,0310 га, розташованих на території Літинської селищної громади Вінницького (Літинського) району Вінницької області, відповідно до акта приймання-передачі, що є додатком до зазначеного наказу.
Як убачається з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 14.04.2026 № 0-2-0.6-3045/2-26, земельна ділянка з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га зареєстрована у Державному земельному кадастрі на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель та земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності (за межами населених пунктів) на території Багриновецької сільської ради Літинського району Вінницької області, розробленої ДП "Вінницький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" у 2013 році.
У подальшому, 13.01.2021, на зазначену земельну ділянку зареєстровано право комунальної власності за Літинською селищною радою Вінницького району Вінницької області.
Водночас, з огляду на повне розташування спірної земельної ділянки в межах загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський", на неї поширюється спеціальний правовий режим охорони, відтворення та використання, встановлений законодавством для територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
З огляду на викладене, відомості про віднесення спірної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення не відповідають її фактичному правовому статусу, зумовленому розташуванням у межах об`єкта природно-заповідного фонду. Відтак використання зазначеної земельної ділянки має здійснюватися з дотриманням установленого законодавством режиму охорони та використання території загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський".
За таких обставин внесення до Державного земельного кадастру відомостей про належність спірної земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення та її формування з відповідним цільовим призначенням, а також подальша передача цієї земельної ділянки у комунальну власність не відповідають її фактичному правовому статусу та суперечать установленому законодавством правовому режиму земель природно-заповідного фонду.
Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування та інші.
Відповідно до статті 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діями наслідкам (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17).
Способами захисту суб`єктивних земельних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16).
Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За приписами статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із статтею 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та застосування інших, передбачених законом, способів.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14 та від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 вказані можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку. 
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 19.01.2022 у справі № 363/2877/18, від 16.02.2022 у справі № 363/669/17, від 18.01.2023 у справі № 369/10847/19, зайняття земельних ділянок, зокрема, шляхом часткового накладання, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цим майном. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном. При цьому, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.
За статтею 1 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
За змістом частини 1 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
За частинами 1, 3, 4, 9 статті 79^1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Відповідно до частини 13 статті 79^1 Земельного кодексу України та частини 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр", земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується, зокрема, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Частиною 10 статті 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
За визначенням, наведеним в пункті 1 частини 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав проводиться шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи.
Отже, фактичне володіння нерухомим майном здійснюється шляхом оголошення в реєстрі права на нерухоме майно. Володіння, оголошення (як і будь-який факт) не можуть бути скасовані. Тому вимога скасувати державну реєстрацію права власності не відповідає належному способу захисту. Також не відповідає належному способу захисту вимога про припинення права власності відповідача, оскільки позивач вважає, що право власності відповідача не виникало взагалі відповідно до частини другої статті 376 Цивільного кодексу України (як і сам спірний об`єкт не виник як об`єкт права власності).
Відповідно до висновків сформульованих у постановах Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 904/7803/21 (пункт 6.45), від 01.11.2023 у справі № 910/7987/22 (пункт 5.27), якщо зареєстроване право власності чи інше речове право на певний об`єкт насправді не існує і нікому не належить, то належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом. Судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права. Якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий розділ Державного реєстру прав, таке судове рішення є також: підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт.
Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі.
Як установлено судом, земельна ділянка з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га повністю розташована в межах загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський" та за своїм правовим режимом належить до земель природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. Відтак така земельна ділянка не могла бути передана у комунальну власність Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області.
За таких обставин державна реєстрація права комунальної власності за Літинською селищною радою Вінницького району Вінницької області на спірну земельну ділянку не створює законної підстави для набуття відповідного права, оскільки таке право не могло виникнути у відповідача з огляду на встановлений законом правовий режим спірної земельної ділянки.
Водночас відомості, внесені до Державного земельного кадастру щодо категорії земель та цільового призначення спірної земельної ділянки, не відповідають її фактичному правовому статусу як земельної ділянки, розташованої в межах об`єкта природно-заповідного фонду.
Як зазначено у пункті 50 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 916/1750/22, у разі незаконного формування та державної реєстрації земельної ділянки належним способом усунення відповідного порушення є скасування її державної реєстрації на підставі судового рішення.
За встановлених обставин суд дійшов висновку, що перебування спірної земельної ділянки у комунальній власності Літинської селищної ради порушує права та законні інтереси держави як власника земель природно-заповідного фонду.
З огляду на це належним способом захисту порушених прав держави є зобов`язання Літинської селищної ради повернути земельну ділянку з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га державі в особі Вінницької обласної державної (військової) адміністрації, а також припинення володіння Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області правом комунальної власності на зазначену земельну ділянку.
При цьому судове рішення про припинення володіння відповідача правом комунальної власності є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про відсутність такого права та, за наявності відповідного розділу, його закриття разом із реєстраційною справою.
Крім того, з метою усунення наслідків незаконного формування спірної земельної ділянки та приведення відомостей Державного земельного кадастру у відповідність до її фактичного правового статусу, належною є вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457.
Застосування зазначених способів захисту в сукупності забезпечить ефективне поновлення порушених прав та законних інтересів держави, усунення перешкод у здійсненні нею правомочностей власника земель природно-заповідного фонду та відновлення становища, яке існувало до порушення.
Суд також враховує, що прокурором при зверненні до суду з позовом в інтересах держави в особі Вінницької обласної військової адміністрації дотримано порядку, визначеного статтею 23 Закону України "Про прокуратуру". При цьому, як зазначено у пункті 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, питання наявності чи відсутності бездіяльності компетентного органу підлягає самостійній оцінці судом у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом з урахуванням установлених фактичних обставин справи.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, а відтак суд вважає за можливе їх задовольнити з наведених вище мотивів.
При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого.
Відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно вимог статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За приписами ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Аналогічні приписи щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті за відповідною ухвалою чи рішенням суду містяться у ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".
В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом установлено, що визнання позовних вимог Літинською селищною радою Вінницького району Вінницької області відбулося у підготовчому засіданні, тобто до початку розгляду справи по суті.
З огляду на те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для повернення Вінницькій обласній прокуратурі з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого під час подання позову згідно із платіжною інструкцією № 1561 (внутрішній номер 521442677) від 08.07.2026 на суму 7 987,20 грн, що становить 3 993,60 грн.
Інша частина судового збору в розмірі 3 993,60 грн, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача та підлягає стягненню з нього на користь Вінницької обласної прокуратури.
Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Усунути перешкоди власнику - державі в особі Вінницької обласної державної (військової) адміністрації у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га, яка входить до складу території загальнозоологічного заказника загальнодержавного значення "Згарський", шляхом зобов`язання Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області (вул. Соборна, 7, с-ще Літин, Вінницький район, Вінницька область, 22300; код ЄДРПОУ 04325963) повернути державі в особі Вінницької обласної державної (військової) адміністрації (вул. Соборна, 70, м. Вінниця, 21050; код ЄДРПОУ 20089290) земельну ділянку з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га.
Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за Літинською селищною радою Вінницького району Вінницької області (вул. Соборна, 7, с-ще Літин, Вінницький район, Вінницька область, 22300; код ЄДРПОУ 04325963), припинивши право власності Літинською селищною радою Вінницького району Вінницької області на земельну ділянку із кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га (номер запису про право власності 40147772) із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна.
Скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 0522480400:02:000:0457 площею 7,1378 га (категорія земель: землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення: 16.00), виключивши відповідні відомості щодо земельної ділянки з Державного земельного кадастру.
Стягнути з Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області (вул. Соборна, 7, с-ще Літин, Вінницький район, Вінницька область, 22300; код ЄДРПОУ 04325963) на користь Вінницької обласної прокуратури (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050; код ЄДРПОУ 02909909, рахунок UA 568201720343110002000003988, МФО 820172) судовий збір за подання позовної заяви у сумі 3 993 грн 60 коп.
Повернути Вінницькій обласній прокуратурі (вул. Монастирська, 33, м. Вінниця, 21050; код ЄДРПОУ 02909909) судовий збір у розмірі 3 993 грн 60 коп, сплачений до Державного бюджету України згідно із платіжною інструкцією № 1561 (внутрішній номер 521442677) від 08.07.2026 на суму 7 987,20 грн.
Паперова копія електронної платіжної інструкції № 1561 (внутрішній номер 521442677) від 08.07.2026 на суму 7 987,20 грн знаходиться у матеріалах справи № 902/913/26.
Примірник повного судового рішення надіслати Вінницькій окружній прокуратурі, Вінницькій обласній прокуратурі та сторонам - до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.
Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Повне рішення складено 04 вересня 2026 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:
1 - до справи