ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 р. 	Справа № 440/10710/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2026, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, м. Полтава, повний текст складено 03.06.26 по справі № 440/10710/23
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві (далі по тексту – ГУ ДСНС у м. Києві, відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність ГУ ДСНС у м. Києві щодо не нарахування та невиплати позивачу за період з 10.12.2020 по 21.01.2022 грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні, щомісячної премії у розмірі 50% від посадового окладу;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (з урахуванням виплачених сум) з 10.12.2020 по 21.01.2022 грошове забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"; щомісячну премію в розмірі 50% від посадового окладу, недоплачену суму одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, передбачену статтею 15 Закону України "Про правовий і соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей", статтею 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 по справі №440/10710/23, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2024, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.
Здійснено вихід за межі позовних вимог.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 10.12.2020 по 21.01.2022 з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 10.12.2020 по 21.01.2022 (за вирахуванням фактично сплачених сум) з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", премії у розмірі 73% посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 11 календарних років служби, виходячи з грошового забезпечення, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
ОСОБА_1 18.05.2026 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду із заявою у порядку статті 382 КАС України, в якій просив суд:
- встановити судовий контроль за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 по справі № 440/10710/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві та зобов`язати відповідача подати звіт про виконання рішення суду;
- у разі неподання звіту або встановлення факту невиконання рішення суду – вирішити питання про накладення штрафу на керівника суб`єкта владних повноважень відповідно до статті 382 КАС України.
В обґрунтування вимог вказаної заяви зазначив, що рішення суду у даній справі досі залишається належним чином не виконаним, а наданий відповідачем розрахунок грошового забезпечення, здійснений на виконання рішення суду від 17.01.2024, свідчить про те, що ГУ ДСНС у м. Києві змінено структуру грошового забезпечення ОСОБА_1 , зокрема шляхом зменшення відсоткового розміру надбавки за особливості проходження служби, що призвело до зменшення загального розміру грошового забезпечення після перерахунку, що є підставою для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2026 по справі № 440/10710/23 у задоволенні заяви адвоката Єрьоміної Вікторії Анатоліївни про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 у справі №440/10710/23 - відмовлено.
Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 03 червня 2026 року по справі №440/10710/23.
Встановити судовий контроль за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року по справі № 440/10710/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії та зобов`язати Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у м. Києві подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17 січня 2024 року по справі № 440/10710/23.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги послався на помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності між сторонами спору про визначення конкретного розміру надбавки за особливості проходження служби під час вирішення спірних правовідносин та ухвалення рішення від 17.01.2024 по справі № 440/10710/23 та виникнення у даному випадку між сторонами нового спору, оскільки судом не враховано, що предметом поданої заяви є не вирішення нового спору, а перевірка належності виконання вже ухваленого судового рішення.
Переконував, що зазначені у заяві обставини (зменшення відсоткового значення надбавки за особливості проходження служби) виникли саме на стадії виконання рішення суду, а тому не могли бути предметом розгляду під час ухвалення рішення по суті спору.
Наполягав, що визначення відповідачем іншого відсоткового показника надбавки за особливості проходження служби при здійсненні перерахунку ніж належить позивачу свідчить про зміну механізму виконання судового рішення та призводить до зменшення розміру пенсії, яка підлягає виплаті. Тобто, до фактичного невиконання рішення суду у повному обсязі, однак судом першої інстанції зазначеного враховано не було, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2026 по справі № 440/10710/23 – без змін.
В обґрунтування відзиву зазначив, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 у справі № 440/10710/23 виконане відповідачем у спосіб, визначений судом у резолютивній частині рішення, при цьому, питання визначення конкретного розміру надбавки за особливості проходження служби суд не розглядав, оскільки в цій частині спору між сторонами не було.
Враховуючи те, що судом не встановлювались конкретні відсоткові значення надбавки за особливості проходження служби, незгода позивача з показниками, визначеними відповідачем, свідчить про виникнення між сторонами нового спору та не може слугувати підставою для встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 у справі № 440/10710/23.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 у справі № 440/10710/23 набрало законної сили 02.12.2024, а 24.03.2025 позивачу виданий виконавчий лист.
Відомості про відкрите виконавче провадження відсутні.
Судом враховано, що предметом спору у справі № 440/10710/23 є наявність підстав для перерахунку розміру грошового забезпечення позивача з урахуванням розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначених станом на 1 січня відповідного календарного року, а не станом на 01.01.2018 у розмірі 1762,00 грн.
На виконання рішення суду відповідач провів перерахунок грошового забезпечення позивача з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2020 у розмірі 2102,00 грн, 01.01.2021 - 2270,00 грн та 01.01.2022 - 2481,00 грн, що підтверджено наданим відповідачем розрахунком.
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача, поданої у порядку статті 382 КАС України, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 у справі № 440/10710/23 виконане відповідачем у спосіб, визначений у його резолютивній частині, у зв`язку з чим відсутні підстави для встановлення судового контролю, а відсотковий розмір надбавки за особливості проходження служби не був предметом розгляду у цьому спорі.
За таких обставин, судом зазначено, що заявлені позивачем вимоги в межах заяви, поданої в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть слугувати підставою для звернення позивача із окремим позовом до суду, однак не для встановлення судового контролю за виконанням рішення суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною 2 статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.
Обов`язковість судових рішень, що набрали законної сили, для їх виконання на всій території України передбачена також приписами Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Аналізуючи наведені норми, колегія суддів зауважує, що судове рішення, що набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок, тобто особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу N 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 року звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року N 11-рп/2012).
Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року в справі Горнсбі проти Греції суд наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будьяких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільноправових питань до суду (див. рішення у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece) (№ 1) від 27 серпня 1991 року, серія А, № 209, с. 20, п. 59). Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень (п. 40).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.
Статтею 372 КАС України визначений порядок виконання судових рішень в адміністративних справах.
Відповідно до частин 2, 4 вказаної статті судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.
З метою забезпечення виконання судового рішення статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено дві форми судового контролю за виконанням судового рішення: 1) зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання рішення суду; 2) накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу в сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З 19 грудня 2024 року набрав чинності Закон України від 21 листопада 2024 року № 4094-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень (далі - Закон № 4094-ІХ), яким статтю 382 КАС України викладено у новій редакції, а КАС України доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
При цьому, згідно із пунктом 2 Розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4094-IX, справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Так, згідно із частинами 1 та 2 статті 382 КАС України (в редакції Закону № 4094-IX), суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до частини 1-3 статті 382-1 КАС України, суд розглядає заяву про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення (крім заяви, передбаченої частиною п`ятою статті 382 цього Кодексу) протягом десяти днів з дня її надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням заявника - у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду, не перешкоджає судовому розгляду.
За наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Розгляд звіту про виконання судового рішення повинен бути здійснено судом з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності Законом № 4094-ІХ, в порядку письмового провадження.
Усталеною судовою практикою сформовано правову позицію, відповідно до якої для застосування інституту судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 травня 2021 року у справі № 9901/598/19, які були підтримані в ухвалі від 03 березня 2025 року по справі 160/5259/20.
Слід також зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.
Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.
В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.
За змістом постанови Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 802/357/17-а, звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 23 квітня 2020 року у справі № 560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.
Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
Колегією суддів встановлено, що на виконання рішення суду у даній справі відповідач повинен був, зокрема, здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 10.12.2020 по 21.01.2022 (за вирахуванням фактично сплачених сум) з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі – Постанова № 704), премії у розмірі 73% посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з Постановою № 704, одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 11 календарних років служби, виходячи з грошового забезпечення, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з Постановою № 704.
Наявним у матеріалах справи розрахунком перерахунку розміру грошового забезпечення відповідно до рішень судів ОСОБА_1 за період з 10.12.2020 по 21.01.2022 підтверджено, що на виконання рішення суду у даній справі ГУ ДСНС у м. Києві здійснило нарахування позивачу грошового забезпечення за період з 10.12.2020 по 21.01.2022 з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за спеціальним званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з Постановою № 704, з урахуванням премії у розмірі 73% посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з Постановою № 704 (з урахуванням виплачених сум) та визначено різницю перерахованого грошового забезпечення на рівні 1539,66 грн.
Крім того, відповідачем здійснено перерахунок одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 11 календарних років служби, виходячи з грошового забезпечення, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з Постановою № 704 та визначено її розмір на рівні 84236,30 грн замість 80361,05 грн, що були виплачені ОСОБА_1 при звільненні, у зв`язку з чим, різниця до виплати склала 3875,25 грн.
Загалом, на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2026 по справі № 440/10710/23 відповідачем нараховано позивачу до виплати 5414,91 грн та з урахуванням утриманих податків призначено до виплати кошти у розмірі 4169,48 грн, які перераховані ОСОБА_1 13.05.2025, що підтверджується платіжною інструкцією № 294 від 12.05.2025.
Водночас, позивач, обґрунтовуючи свою заяву, подану у порядку статті 382 КАС України, послався на протиправне зменшення розміру складових грошового забезпечення, що підлягали до виплати позивачу на виконання рішення суду, зокрема, надбавки за особливості проходження служби.
З цього приводу колегія суддів зауважує, що резолютивна частина рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 по справі № 440/10710/23 не містить будь-яких зобов`язань щодо визначення конкретного розміру складових грошового забезпечення та відсоткового розміру надбавки за особливості проходження служби, оскільки визначення конкретного відсоткового розміру згаданої надбавки не входило до предмета доказування у цій справі.
Враховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду справи підтвердились обставини фактичного виконання відповідачем рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 по справі № 440/10710/23 відповідно до його резолютивної частини, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку заявлені позивачем вимоги в межах заяви, поданої в порядку статті 382 КАС України, можуть слугувати підставою для звернення із окремим позовом до суду, однак не є підставою для встановлення судового контролю у цій справі, що правомірно мало наслідком відмову у задоволенні вимог вказаної заяви ОСОБА_1 .
Частиною 2 статті 382 КАС України визначено, що за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 по справі № 440/10710/23 та зобов`язання ГУ ДСНС у м. Києві подати звіт про виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 по справі № 440/10710/23, що має наслідком прийняття рішення про відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги позивача.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з частиною 1 статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 03.06.2026 по справі № 440/10710/23 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко