2-34/11 
2/0301/809/2012 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2012 року. Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі: 
головуючого - судді Сарапіна Г.С. 
при секретарі -Процюк Н.Р., 
за участю позивача ОСОБА_1 і її представника - ОСОБА_2 , 
представника позивача ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , 
відповідача ОСОБА_5 і її представника - ОСОБА_6 , 
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду в м. Володимирі-Волинському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 , ОСОБА_3 до ОСОБА_8 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Ковельська міська рада, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7 і ОСОБА_3 23 листопада 2009 року звернулися в суд з позовом до ОСОБА_8 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - Ковельська міська рада, про визнання права власності на нерухоме майно.
02 березня 2010 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила встановити факт спільного проживання її і ОСОБА_10 як жінки та чоловіка однією сім`єю без шлюбу протягом періоду - з листопада 1996 року по жовтень 2003 року.
30 жовтня 2012 року позивач ОСОБА_1 у поданій до суду заяві уточнила свої позовні вимоги і, крім позовної вимоги про визнання права власності на нерухоме майно, просила встановити факт спільного проживання її і ОСОБА_10 як жінки та чоловіка однією сім`єю без шлюбу протягом періоду - з листопада 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Володимир-Волинського міського суду від 05.12.2012р. позов ОСОБА_1 , пред`явлений у своїх інтересах до ОСОБА_8 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_9 , в частині щодо встановлення факту проживання її та ОСОБА_10 як жінки та чоловіка однією сім`єю без шлюбу протягом періоду - з листопада 1996 року по 01 листопада 2003 року, залишено без розгляду на підставі ст. 207 ч.1 п. 5 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві про визнання права власності на нерухоме майно покликається на те, що з нині покійним ОСОБА_10 познайомилася в серпні 1996 року, а з листопада 1996 року вони стали спільно проживати без реєстрації шлюбу: спочатку винаймали квартиру АДРЕСА_1 , а після народження ІНФОРМАЦІЯ_2 спільної дитини дочки ОСОБА_7 переїхали проживати в приватний будинок матері ОСОБА_10 – ОСОБА_3 - позивача в справі, розташований по АДРЕСА_2 , де продовжували спільно проживати і вести спільне господарство, а також одночасно спільно здійснювали ремонт квартири АДРЕСА_3 . У 2001 році, після того, як сестра ОСОБА_10 — ОСОБА_11 вийшла заміж і стала проживати зі своїм чоловіком в будинку матері ОСОБА_3 , вона, ОСОБА_1 , разом з ОСОБА_10 і дитиною ОСОБА_7 переїхала проживати до своєї матері в квартиру АДРЕСА_4 . 
Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_3 при викладенні обставин, якими обгрунтовують свої позовні вимоги, в позовній заяві зазначають, що відносини між нею, ОСОБА_1 , і ОСОБА_10 , які тривали з листопада 1996 року до 25 жовтня 2003 року, відповідали стосункам, що складаються в сім`ї між дружиною та чоловіком, і характеризувалися спільним проживанням, веденням спільного господарства та вихованням спільної дитини. Крім того, в них були спільні ділові інтереси, пов`язані зі спільним бізнесом - купівлею-продажем імпортних автомобілів. 
27 вересня 2001 року за їхні, ОСОБА_1 і ОСОБА_10 , спільні кошти, одержані від спільного автомобільного бізнесу, останнім було придбано нежитлові будівлі: приміщення готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і приміщення пральні, розташовані по АДРЕСА_5 , і після цього вона, ОСОБА_1 , разом з ОСОБА_10 стали спільно вкладати кошти в розвиток та підтримання в належному стані придбаної нерухомості, здійснювали необхідні ремонтні роботи. 
Ввечері 25 жовтня 2003 року ОСОБА_10 несподівано зник і лише 05 листопада 2003 року було знайдено тіло ОСОБА_10 , який відповідно до свідоцтва про смерть помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вона, ОСОБА_1 , як дружина забрала тіло ОСОБА_10 з моргу, організувала похорон, отримала свідоцтво про його смерть. 
Після смерті ОСОБА_10 залишилося спадкове майно, що в переважній частині складається з придбаних у 2001 році будівель готелю і пральні. Між ними, позивачами ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , жодних розбіжностей з приводу права на це спадкове майно не існує, оскільки їй, ОСОБА_3 , відомо, що будівлі готелю і пральні фактично належали її синові ОСОБА_10 і ОСОБА_1 . 
Однак, як з`ясувалося пізніше, після смерті ОСОБА_10 залишилася ще одна дитина, батьком якої в судовому порядку визнано ОСОБА_10 , - ОСОБА_9 , інтереси якої як неповнолітньої особи представляє відповідач ОСОБА_8 , якою було ініційовано ряд позовів, спрямованих на заволодіння 1/3 часткою спадщини, що залишилися після смерті ОСОБА_10 . 
Водночас, позивачі вважають, що право власності на спадкове майно, зокрема на нерухоме майно будівлі готелю і пральні, повинно розподілятися в таких розмірах: 1/2 зазначених будівель - для ОСОБА_1 як її частка в спільній сумісній власності; 1/6- для ОСОБА_7 як неповнолітньої дитини ОСОБА_10 і ОСОБА_1 ; 1/6 - для ОСОБА_3 як матері ОСОБА_10 ; 1/6 - для ОСОБА_9 як для неповнолітньої дитини, батьком якої визнано ОСОБА_10 . 
За цих підстав позивачі просять визнати право приватної власності: за ОСОБА_1 - на 1/2 частину нежитлової будівлі готелю «Ковель», площею 1359, 1 кв.м. і 1/2 частину нежитлової будівлі пральні, площею 103, 5 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_5 ; в порядку спадкування за законом: за неповнолітньою ОСОБА_7 - 1/3 частину всього належного її покійному батькові
ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ковелі, майна, грошових коштів, що знаходяться на рахунках: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 філії - Волинське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», та на 1/6 частину нежитлової будівлі готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 », площею 1359,1 кв.м. і 1/6 частину нежитлової будівлі пральні, площею 103, 5 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_5 ; за ОСОБА_3 - на 1/3 частину всього належного її покійному синові ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ковелі, майна, грошових коштів, що знаходяться на рахунках: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 філії - Волинське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», та на 1/6 частину нежитлової будівлі готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 », площею 1359,1 кв.м. і 1/6 частину нежитлової будівлі пральні, площею 103, 5 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_5 , а також стягнути з відповідача ОСОБА_5 в користь позивача ОСОБА_1 судові витрати в справі. 
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і її представник - ОСОБА_2 позов підтримали та просять його задовольнити, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та на їх підтвердження - відповідні докази. 
Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій зазначає, що позов підтримує повністю та претендує тільки на 1/6 частину будівель готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та пральні, що знаходяться по АДРЕСА_5 , з тих підстав, що половина цієї нерухомості повинна належати її невістці ОСОБА_1 , оскільки остання і її син ОСОБА_10 з листопада 1996 року по день його смерті спільно проживали як одна сім`я, спільно виховували доньку, облаштовували свій побут, спільно заробляли гроші шляхом ввезення із-за кордону автомобілів і їх продажу тут, тому їхні гроші були спільними і належали їм порівну, про що їй відомо в першу чергу від свого сина ОСОБА_10 і про це знала вся їхня сім`я. Просить повністю задовольнити її позовні вимоги, а також задовольнити вимоги ОСОБА_1 та визнати за останньою право власності на 1/2 частину готелю і пральні, оскільки саме ОСОБА_1 має всі, як законні, так і моральні, права на цю нерухомість.
Представник позивача ОСОБА_3 — Матвіїв В.М. у судовому засіданні позов ОСОБА_3 підтримав повністю та просить його задовольнити повністю, а також просить задовольнити повністю позов ОСОБА_1 , покликаючись на викладені позовній заяві і в нотаріально посвідченій письмовій заяві ОСОБА_3 від 03 грудня 2012 року обставини та на їх підтвердження - відповідні докази. 
Відповідач ОСОБА_5 та її представник - ОСОБА_6 у судовому засіданні позов визнали частково та пояснили, що не заперечують проти визнання права приватної власності в порядку спадкування за законом за неповнолітньою ОСОБА_7 і ОСОБА_3 по 1/3 частині кожній спадкового майна, в тому числі нежитлових будівель готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і пральні, що знаходяться по АДРЕСА_5 , яке залишилося після смерті ОСОБА_10 . Не визнають позов у частині щодо визнання права приватної власності за ОСОБА_1 на 12 частину зазначених нежитлових будівель готелю і пральні. 
При цьому відповідач ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_1 ніколи не перебувала з ОСОБА_10 у фактичних шлюбних відносинах, працювала в ОСОБА_10 водієм, а її спільне з ОСОБА_10 протягом декількох місяців проживання було з метою завагітніти від нього, через що батьківство ОСОБА_10 щодо народженої ОСОБА_1 дитини - дочки ОСОБА_12 було визнано лише в судовому порядку. У придбання ОСОБА_10 готелюі пральні ОСОБА_1 коштів своїх не вкладала, оскільки їх не мала, і все нерухоме майно було придбано ОСОБА_10 за його особисті кошти, про що їй відомо зі слів самого ОСОБА_10 під час їхнього спільного проживання в 2003 році, від якого вона ІНФОРМАЦІЯ_4 народила дочку ОСОБА_13 .
Представник третьої особи - ОСОБА_14 , який діє на підставі довіреності від 04.01.2012 р. № 3.14-2/1, у судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій зазначає, що позов визнає частково, а саме в частині визнання права власності в порядку спадкування по 1/3 частині спадкового майна за ОСОБА_7 і ОСОБА_3 , та просить розглядати справу за його відсутності. 
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, перевіривши та дослідивши письмові докази та матеріали справи, оцінивши їх в сукупності, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог обох позивачів та можливість їх повного задоволення. 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 і ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з листопада 1996 року по жовтень 2003 року дійсно перебували в фактичних шлюбних відносинах, тобто спільно проживали однією сім`єю без шлюбу, спочатку - в квартирі АДРЕСА_1 , а після народження ІНФОРМАЦІЯ_2 дочки ОСОБА_7 в приватному будинку матері ОСОБА_10 - ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 , та з вересня 2001 року - за місцем проживання матері ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_4 , і при цьому під час спільного проживання за зазначеними адресами ОСОБА_1 . І ОСОБА_10 вели спільне господарство, а саме спільно харчувалися, спільно вирішували свої сімейні проблеми, вели спільний бізнес, пов`язаний з придбанням за кордоном та ввезенням в Україну імпортних автомобілів, 3 подальшою їх реалізацією в Україні, мали спільний сімейний бюджет, спільно утримували та виховували свою неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується такими доказами: показаннями свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ; письмовими доказами: свідоцтвом про народження ОСОБА_7 , серії НОМЕР_4 , з якого вбачається, що ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ковелі Волинської області і її батьками записані такі особи: батько - ОСОБА_10 і мати - ОСОБА_1 (а.с. 90, том 2 ); довідкою Ковельського комунального закладу «Комплексна дитячо-юнацька спортивна школа» від 27.10.2009р. № 105 про те, що дитина ОСОБА_7 відвідувала заняття в басейні в 2001-2003р.р. згідно з журналом відвідувань занять і її батьки: ОСОБА_10 , ОСОБА_1 супроводжували свою дитину на заняття разом або почергово (а.с. 32, том 1); довідкою Ковельського дитячого ясла-садка № 8 «Казка» від 23.10.2009р. № 78 про те, що дитина ОСОБА_7 з 19.04.2001 р. по 30.05.2004р. відвідувала цей дошкільний навчальний заклад і її батьки: ОСОБА_10 , ОСОБА_1 разом або почергово приводили та забирали дитину, а також журналом відвідувань зазначеного закладу, з якого вбачається, що в розділі "Відомості про батьків" батьками дитини ОСОБА_7 записані: ОСОБА_10 і ОСОБА_23 та їхня домашня адреса: АДРЕСА_6 , якою є квартира ОСОБА_1 , з її квартирним номером телефону НОМЕР_5 (а.с. 33-35, том 1); довідкою від 28.10.2009р., виданою підприємцем ОСОБА_24 про те, що ОСОБА_1 і її чоловік ОСОБА_10 дійсно протягом 2001-2003 років орендували два місця ( №№ 127, 129) на автостоянці по АДРЕСА_7 , за що здійснювалась оплата повністю і своєчасно кимось з подружжя (а.с. 93, том 2 ); довідкою від 29.10.2009р., виданою ТзОВ «Ковельелектромонтаж» про те, що ОСОБА_1 дійсно в 2002 році замовляла монтаж електропроводки в квартирі за адресою: АДРЕСА_8 і після закінчення монтажу нею було проведено приймання виконаних робіт та здійснено оплату в повному обсязі (а.с. 92, том 2 ); листом Ковельського МВ УМВС України у Волинській області від 22.06.2011 р. № 206 про те, що згідно з базою даних у книзі обліку злочинів та повідомлень Ковельського МРВ УМВС України у Волинській області
28.10.2003р. за № 3128 було зареєстровано заяву гр. ОСОБА_1 з приводу зникнення її чоловіка ОСОБА_10 (а.с. 77, том 3 ); рахунком № 45 від 06.11.2003р., виданим магазином «Ритуал», з якого вбачається, що для організації похорон ОСОБА_10 позивачем ОСОБА_1 було замовлено та оплачено ритуальні послуги на суму 2 034 грн. (а.с. 38, том 1); оглянутими судом фотографіями, на яких зображені ОСОБА_10 і ОСОБА_1 з новонародженою дочкою ОСОБА_12 під час виходу ОСОБА_1 з дитиною з пологового будинку, в день хрещення дитини, в колі їхніх друзів під час відпочинку на природі, а також разом з ОСОБА_25 і малолітньою дочкою ОСОБА_7 , матір`ю ОСОБА_3 під час проживання з 1998 року по 2001 рік у будинку матері на АДРЕСА_2 , та відеозаписами перебування ОСОБА_10 і ОСОБА_1 у вересні 2001 року на весіллі в сестри ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , а також - на морі та в інших місцях відпочинку, що демонструють собою наявність близьких стосунків між ОСОБА_10 і ОСОБА_1 . 
Зазначені докази в своїй сукупності з усією достовірністю стверджують той факт, що ОСОБА_10 і ОСОБА_1 з листопада 1996 року по жовтень 2003 року спільно проживали однією сім`єю без шлюбу та вели спільне господарство, тобто були членами однієї сім`ї, в якій спільно виховували та утримували свою малолітню дитину дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що відповідає також поясненням позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні та викладеним позивачем ОСОБА_3 письмовим поясненням у нотаріально посвідченій заяві від 03.12.2012р. 
Зазначений вище висновок суду узгоджується з положеннями частини другої статті 64 Житлового кодексу Української РСР, в якій зазначено, що членами сімі наймача, крім його дружини, дітей і батьків, може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. 
За цих підстав судом не приймаються заперечення відповідачем ОСОБА_5 зазначеного факту з посиланням на те, що ОСОБА_1 лише працювала в ОСОБА_10 водієм, оскільки вони жодними об`єктивними доказами не підтверджені і спростовуються наведеними вище доказами, а також - письмовою заявою ОСОБА_5 від 28.01.2008р., її письмовим клопотанням про призначення судовогенетичної експертизи від 19.07.2008р. та письмовим поясненням від 17.02.2009р., які вона адресувала та подавала судовим органам в справі за її позовом про встановлення факту визнання батьківства, в яких вона називала ОСОБА_26 колишньою співмешканкою ОСОБА_10 . 
Крім того, до 04 жовтня 2001 року ОСОБА_10 не був зареєстрований. підприємцем з правом прийняття на роботу працівників, жодного трудового договору чи будь-якої іншої цивільно-правової угоди з ОСОБА_1 не укладав, тому остання не могла працювати в нього водієм чи на будь-якій іншій посаді.
За цих підстав не приймаються судом також показання свідка ОСОБА_27 , рідної сестри відповідача ОСОБА_5 , яка заперечувала наявність сімейних відносин між ОСОБА_10 і ОСОБА_1 з посиланням на отримання такої інформації зі слів самого ОСОБА_10 при його житті, оскільки в цій частині вони жодними об`єктивними доказами не підтверджені, є суперечливими та сприймаються судом критично в силу неможливості перевірити зазначені обставини в зв`язку зі смертю ОСОБА_10 . 
Аналогічно не приймаються судом показання свідка ОСОБА_28 в частині щодо відсутності сімейних відносин між ОСОБА_10 і ОСОБА_1 , оскільки показавши, що неодноразово приїжджав до ОСОБА_10 за місцем його проживання 3 ОСОБА_1 по АДРЕСА_9 , суб`єктивно вважав наявні між ними відносини ненормальними для сім`ї.
Не відповідають дійсності пояснення відповідача ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_10 не визнавав себе батьком народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 в ОСОБА_1 дитини - дочки ОСОБА_12 і його батьківство було встановлено в судовому порядку, оскільки в цій частині її пояснення спростовуються записом ОСОБА_29 батьком дитини в Книзі записів актів громадянського стану про народження відповідно до його заяви 01 липня 1998 року за № 359. 
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 в кінці 1995 року розпочала свій бізнес, пов`язаний із ввезенням в Україну імпортних автомобілів, що були в користуванні, та їх реалізацією в Україні, і таким же бізнесом займався ОСОБА_10 , що, як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , сприяло їхньому знайомству в 1996 році і подальшому спільному проживанню та веденню з лютого 1997 року вже спільного зазначеного вище бізнесу, що підтверджується такими доказами, зокрема показаннями свідків: ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ; повідомленням Управління в справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України у Волинській області від 17.02.2011р. № 18/ 571 про те, що ОСОБА_1 отримала 19.02.1998р. паспорт громадянина України для виїзду за кордон, серії НОМЕР_6 , взамін використаного закордонного паспорта НОМЕР_7 , виданого 24.11.1995р., а також ОСОБА_1 отримала 20.11.2007р. паспорт громадянина України для виїзду за кордон, серії НОМЕР_8 , взамін використаного закордонного паспорта, серії НОМЕР_6 (а.с.8, том 3); звинувачувальним актом районної прокуратури м. Ополе Любельське воєводства Любельське Республіки Польща від 16.08.1996р. щодо ОСОБА_1 в зв`язку з підробкою договору купівлі-продажу автомобіля марки «Опель Аксона» (а.с. 111-113, том 3 ); інформацією Ковельського відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ УМВС України у Волинській області від 24.02.2011 р. про транспортні засоби, що були зареєстровані впродовж 1996-2001 років на ім`я ОСОБА_1 , в кількості 34-х автомобілів, з відповідною аналітичною таблицею (а.с. 10-16, 23-24, том 3 ); інформацією Ковельського відділення реєстраційно-екзаменаційної роботи УДАІ УМВС України у Волинській області від 24.02.2011 р. про транспортні засоби, що були зареєстровані впродовж 1996-2001 років на ім`я ОСОБА_10 , в кількості 24-х автомобілів, з відповідною аналітичною таблицею (а.с. 18-22, 25, том 3); квитанцією до приходного касового ордеру № 6 від 12.10.1998р. про оплату ОСОБА_30 ремонту автомобіля в сумі 340 грн. і квитанцією до приходного касового ордеру № 12 від 16.12.1998р. про оплату ОСОБА_30 ремонту автомобіля в сумі 510 грн., виданими ТзОВ «Адоніс» (а.с. 62, том 3 ); рахунком № 15 від 18.09.2000р., виданим ТзОВ «Адоніс» на ім`я ОСОБА_31 на оплату ремонту автомобіля в сумі 165 грн. (а.с. 61, том 3). 
Зазначені документи щодо проведення ОСОБА_32 ремонтів автомобілів підтверджують її пояснення про те, що з метою отримання більшого доходу від реалізації імпортних автомобілів в Україні вона і ОСОБА_10 купляли за кордоном також і пошкоджені автомобілі, вартість яких була значно нижчою, і після їх ремонту в Україні продавали такі автомобілі за ціною неушкоджених автомобілів.
Судом встановлено, що під час спільного проживання і ведення спільного господарства ОСОБА_1 з ОСОБА_10 , за їхньою спільною домовленістю, за їхні спільні кошти, отримані від реалізації ввезених із-за кордону імпортних автомобілів, 14 вересня 2001 року ОСОБА_10 було придбано на аукціоні 3 приватизації об`єкта комунальної власності комплекс будівель, розташованих по АДРЕСА_5 , а саме нежитлову будівлю готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 », площею 1359, 1 кв.м. і нежитлову будівлю пральні, площею 103, 5 кв.м., за ціною в сумі 300 000 грн., і відповідно між Продавцем - відділом по управлінню майном комунальної власності та післяприватизаційної підтримки підприємств Ковельської міської ради і Покупцем - ОСОБА_10 19.09.2001 р. було укладено договір купівлі-продажу зазначених нежитлових будівель № 226, посвідчений 20.09.2001 р. приватним нотаріусом Лобас Е.О., що підтверджується такими доказами: оголошенням газеті «Вісті Ковельщини» за 05.07.2001 р. про проведення приватизаційного аукціону серпня 2001 року і повторне оголошення в цій газеті за 14.08.2001 р. про проведення 2001 B 06 14 вересня року приватизаційного аукціону з продажу на відкритих торгах комплексу будівель, розташованих по АДРЕСА_5 , до складу якого входять: нежитлова будівля готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 », площею 1359, 1 кв.м., вартістю 255855 грн., і будівля пральні, площею 103, 5 кв.м., вартістю 15636 грн., а всього початкова вартість комплексу будівель складає 271 491 грн., із сумою застави - 27 149 грн. (а.с. 5, 6, том 2); протоколом № 1 реєстрації учасників аукціону по приватизації майна - комплексу будівель по АДРЕСА_5 , з якого вбачається, що датою проведення аукціону є 14 вересня 2001 року і його учасниками зареєстровані: ОСОБА_1 під АДРЕСА_10 і ОСОБА_10 під № 2 (а.с. 4, том 2 ); протоколом № 2 аукціону по приватизації об`єктів комунальної власності м. Ковеля від 14.09.2001 р., з якого вбачається, що об`єктом приватизації ( лот № 1 ) є комплекс будівель по АДРЕСА_5 , зі стартовою ціною 271 491 грн., продавцем якого є відділ по управлінню майном комунальної власності та післяприватизаційної підтримки підприємств Ковельської міської ради, а учасниками зазначеного вище аукціону є двоє осіб: ОСОБА_1 і ОСОБА_10 , який запропонував більшу ціну - 300 000 грн. і став переможцем аукціону (а.с. 3, том 2); наказом відділу по управлінню майном комунальної власності та післяприватизаційної підтримки підприємств Ковельської міської ради від 17.09.2001р. № 55 «Про затвердження результатів проведення аукціону 14.09.2001р.», з якого вбачається, що аукціон з продажу комплексу будівель по АДРЕСА_5 , що проводився 14.09.2001 р., визнано таким, що відбувся, та визнано його переможцем ОСОБА_10 , а ОСОБА_1 повернуто заставу (а.с. 2, том 2); договором купівлі-продажу від 19.09.2001р. № 226 ( a.c. 12-14, том 2 ); реєстраційними посвідченнями Волинського обласного бюро технічної інвентаризації від 22.04.2002р. на придбані ОСОБА_10 нежитлові будівлі по АДРЕСА_5 (а.с. 15, 16, том 2 ). 
Судом не приймаються заперечення відповідачем ОСОБА_5 та її представником - ОСОБА_6 спільної домовленості ОСОБА_10 і ОСОБА_1 щодо придбання на аукціоні за спільні кошти будівель готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і пральні по АДРЕСА_5 з тих підстав, що ОСОБА_1 була конкурентом ОСОБА_10 на аукціоні і тому між ними не могло бути такої домовленості, оскільки ці заперечення спростовуються такими доказами: письмовим повідомленням відділу по управлінню майном комунальної власності та післяприватизаційної підтримки підприємств Ковельської № 116 оголошені міської ради від 11.05.11р. про те, що на аукціони 02.07.2001р. та 06.08.2001 р. заяви на участь у торгах не надходили, а на оголошений аукціон 14.09.2001 р. зареєстровано дві заяви, тобто заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_10 (а.с. 99, том 3 ); копією заяви ОСОБА_1 на приватизацію комплексу будівель по АДРЕСА_5 від 11.09.2001p. ( a.c. 105, том 3 ); розшифровкою банківської установи - АППБ «Аваль» про рух коштів по особовому рахунку № НОМЕР_9 відділу по управлінню майном комунальної власності та післяприватизаційної підтримки підприємств Ковельської міської ради за 11.09.2001 р., з якої вбачається, що цього дня від ОСОБА_10 і ОСОБА_1 одночасно було прийнято кошти за подання заяв на приватизацію комплексу будівель в сумі по 17 грн. з кожного і внесену заставу в сумі по 27 149 грн. з кожного, що були зараховані на рахунок цього відділу в Ковельському відділенні ВАТ «Державний ощадний банк України» (а.с. 100, том 3) та відповідними квитанціями від 11.09.2001р. №№ 4, 3 про сплату зазначених коштів, що надійшли від ОСОБА_10 (а.с. 64, том 2); приходним касовим ордером № 3 від 11.09.2001 р., з якого вбачається, що від ОСОБА_10 надійшла плата за послуги в сумі 271, 66 грн. і ці кошти є платою за послуги банку за зарахування платежів за зазначеними вище квитанціями від 11.09.2001 р. №№ 4,3, на якому є підпис, візуально подібний на підпис ОСОБА_1 , що відповідає поясненням ОСОБА_26 щодо обставин придбання ОСОБА_10 комплексу будівель готелю і пральні та сплати нею від імені ОСОБА_10 зазначених коштів (а.с. 65-67, том 2).
Факт придбання 14 вересня 2001 року ОСОБА_10 комплексу будівель по АДРЕСА_5 за спільні з ОСОБА_26 кошти внаслідок їхньої спільної праці у вигляді ведення спільного бізнесу, пов`язаного із ввезенням в Україну із-за кордону імпортних автомобілів, що були в користуванні, та їх реалізацією в Україні, підтверджується, крім зазначених вище доказів, наступними доказами: показаннями свідка ОСОБА_22 про те, що вона, працюючи касиром у банку «Аваль» у м. Ковелі, восени 2001 року декілька разів отримувала від ОСОБА_1 кошти для оплати за готель « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і цю обставину запам`ятала через те, що ОСОБА_1 одного дня здавала в касу гроші в сумі близько 150 000 гривень, однак під час перерахунку грошей вона виявила меншу суму, ніж було зазначено в документах про зарахування цих коштів у бюджет, і тому ОСОБА_1 на ринку обміняла долари на гривні, щоб сплатити в той же день необхідну суму, показаннями свідка ОСОБА_21 про те, що вона під час роботи в Ковельській податковій інспекції нараховувала податки для ОСОБА_10 і ОСОБА_1 на отримані ними доходи від реалізації ввезених в Україну імпортних автомобілів і тому пригадує, що за її викликом ОСОБА_10 завжди приходив в інспекцію разом з ОСОБА_1 , і остання часто сплачувала податки, як за ОСОБА_10 , так і за себе, а при з`ясуванні нею в ОСОБА_10 походження коштів для придбання готелю останній відповів, що це їхній з Танею готель і вони купили його удвох; показаннями свідка ОСОБА_33 про те, що її брат ОСОБА_10 придбав готель і пральню за спільні з ОСОБА_1 кошти, оскільки вони жили однією сім`єю і всі зароблені ними гроші були в них спільними, що було очевидним під час їхнього спільного проживання в будинку матері по АДРЕСА_2 , де також і вона проживала, а також ця обставина їй була відома від самого ОСОБА_10 , який від неї як сестри нічого не приховував; показаннями свідка ОСОБА_20 про те, що коли позичав гроші в ОСОБА_10 , то той направляв його до ОСОБА_1 і говорив, що в них одна каса; письмовими доказами: банківськими квитанціями за № 2 від 27.09.2001 р., № 5 від 18.10.2001р., № 17 від 19.10.2001 р., № 22 від 19.11.2001 р. про зарахування на рахунок № 256521 відділу по управлінню майном комунальної власності та післяприватизаційної підтримки підприємств Ковельської міської ради коштів за майно згідно з договором купівліпродажу № 226 від 19.09.2001 р. відповідно в сумах: 26 000 грн., 52 000 грн., 45 000 грн., 149 851 грн. (а.с. 77, 78, том 2 ), які разом із сумою застави - 27 149 грн. складають 300 000 грн., що були сплачені від імені ОСОБА_10 безпосередньо ОСОБА_1 і підтвердженням такого висновку суду є, як показання свідка ОСОБА_22 , так і наявність оригіналів зазначених банківських квитанцій на руках у ОСОБА_1 , що відповідає її поясненням про придбання ОСОБА_10 і нею комплексу будівель готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і пральні за спільні сімейні кошти, отримані від реалізації ввезених нею і ОСОБА_10 протягом 1996-2001 років в Україну імпортних автомобілів, вартість яких, що були зареєстровані безпосередньо за нею, на момент придбання за кордоном, зокрема в Німеччині, за висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 24.06.2011 р. № 7601 складала 124 130 грн., а на момент продажу в Україні - 311 560 грн., тобто документально підтверджений доход тільки ОСОБА_1 , без урахування митних платежів на той час, складав 187 430 грн. (а.с. 78-85, том 3 ).
При цьому, суд враховує, що як вбачається з таблиць № 1 і № 2 зазначеного висновку, із 34-х зареєстрованих за ОСОБА_1 імпортних автомобілів експертному автотоварознавчому дослідженню піддавалися лише відповідно 26 і 27 автомобілів, у зв`язку з відсутністю необхідних даних щодо решти автомобілів (а.с. 86-87, том 3 ).
З пояснень позивача ОСОБА_1 також вбачається, що крім зареєстрованих за нею 34-х автомобілів, нею було придбано за кордоном на інших осіб та відповідно реалізовано в Україні приблизно в 5 разів більше автомобілів, через що її доходи, навіть з урахуванням видатків на митне оформлення ввезених автомобілів та інших побутових витрат, були досить великими і цілком достатніми для вкладення їх в нерухомість, придбану спільно з ОСОБА_10 .
Таким чином, суд вважає, що комплекс будівель по АДРЕСА_5 був придбаний внаслідок спільної праці ОСОБА_10 і ОСОБА_1 як членів однієї сім`ї, тому був їхньою спільною сумісною власністю, що узгоджується з положеннями ч.1 ст. 17 Закону України «Про власність», що діяв у період спільного проживання ОСОБА_10 і ОСОБА_1 однією сім`єю та ведення ними спільного господарства, де зазначено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. 
Підтвердженням спільної участі ОСОБА_10 і ОСОБА_1 в придбанні нерухомого майна за рахунок їхньої спільної праці є також і те, що після укладення 19.09.2001 р. договору купівлі-продажу № 226 комплексу будівель по АДРЕСА_5 ОСОБА_1 стала брати участь у веденні готельного господарства, підписала від імені ОСОБА_10 укладений 02 січня 2002 року між ним і управлінням соціального захисту населення договір оренди нежитлових приміщень, 21 серпня 2002 року зареєструвалася як фізична особа-підприємець, її домашній телефон зазначений у проекті відведення земельної ділянки для розміщення і обслуговування готелю «Ковель» за 2002 рік, у 2003 році замовила робочий проект газифікації комплексу будівель по АДРЕСА_5 , а після смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_10 продовжувала брати участь у ремонті готелю, зверталася з відповідними заявами про внесення змін в проект його газифікації (а.с.70-75,79-82,84, том 2). 
Враховуючи, що спільною працею для ОСОБА_10 і ОСОБА_1 до придбання комплексу будівель було ввезення із-за кордону імпортних автомобілів та їх реалізація в Україні, що їхні доходи від цього бізнесу були практично однаковими, тому суд доходить висновку, що придбане ОСОБА_10 на аукціоні 14.09.2001 р. нерухоме майно комплекс будівель готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 », площею 1359, 1 кв.м. та пральні, площею 103, 5 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_5 , належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_10 і ОСОБА_1 . 
При цьому суд враховує, що як вбачається з пояснень ОСОБА_1 , її грошовий внесок в придбання комплексу будівель готелю і пральні був не меншим 150 000 грн., що знайшло своє повне підтвердження в судовому засіданні зазначеними вище доказами, тобто ці об`єкти нерухомості були придбані ОСОБА_10 і ОСОБА_1 за спільні кошти, отримані внаслідок їхньої як членів однієї сім`ї спільної праці, з рівним ступенем участі кожного з них у такій спільній діяльності, в зв`язку з чим частки ОСОБА_10 і ОСОБА_1 в придбаному нерухомому майні слід визнати рівними, а саме кожному з них має належати по 1/2 частині нежитлових будівель готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і пральні. 
Водночас, судом враховано і ту обставину, що в справі відсутні будь-які належні докази, які свідчили б, що зазначені об`єкти нерухомого майна, вартість яких складає 300 000 гривень, були придбані лише за особисті кошти ОСОБА_10 . 
З копії декларації, складеної ОСОБА_10 про доходи, одержані з 01 січня по 31 грудня 2000 року, вбачається, що за цей період ним отримано доход за місцем основної роботи в Спільному українсько-німецькому підприємстві - 15 000 грн. (а.с. 69, том 2, 101-104, том 3). 
Проте, з копії постанови Ковельського міського суду від 04.03.2003р. вбачається, що ОСОБА_10 в декларації про доходи за 2000 рік, поданій ним 11 вересня 2001 року до відділу по управлінню майном комунальної власності та післяприватизаційної підтримки підприємств Ковельської міської ради для участі в приватизації комплексу будівель по АДРЕСА_5 , зазначено неправдиві відомості, оскільки він на вказаному підприємстві не працював і вказаних доходів не отримував (а.с. 26-27, том 3). 
Зазначені документи свідчать про те, що єдиним джерелом отримання доходів, як ОСОБА_10 , так і ОСОБА_1 , була їхня спільна праця, пов`язана із ввезенням із-за кордону в Україну імпортних автомобілів, що були в користуванні, і їх подальша реалізація в Україні.
Що ж стосується показань свідків: ОСОБА_27 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 щодо придбання ОСОБА_10 спірних об`єктів нерухомості за власні кошти і що це їм відомо зі слів самого ОСОБА_10 , то суд їхні показання оцінює критично та не приймає їх, оскільки в цій частині вони є непереконливими, жодними об`єктивними доказами не підтверджені, викликають сумнів у їх правдивості та сприймаються судом критично за неможливістю перевірити зазначені обставини в силу об`єктивних причин. 
За таких обставин є законні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання за нею права приватної власності на 1/2 частину нежитлових будівель готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і пральні, що розташовані по АДРЕСА_5 . 
Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_10 , підтверджено, що ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ковелі Волинської області, і внаслідок його смерті відкрилася спадщина (а.с. 98, том 2 ). 
Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України, що набрав чинності 01.01.2004р., правила якого згідно з ч. 5 Прикінцевих та перехідних положень застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Судом встановлено, що покійний ОСОБА_10 заповіту при житті не складав, тому спадкування належного йому майна має здійснюватися за законом (а.с. 111, том 2 ).
З урахуванням зазначених вище обставин спадкодавцю ОСОБА_10 належить 1/2 частина нежитлової будівлі готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 », площею 1359, 1 кв.м., 1/2 частина нежитлової будівлі пральні, площею 103, 5 кв.м., що розташовані по АДРЕСА_5 , а також - грошові вклади, що знаходяться на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 у територіальному відокремленому безбалансовому відділенні № 10002/ 0127 філії - Волинське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України». 
Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. 
Із спадкової справи № 199/2004, заведеної Ковельською державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадкоємцями покійного ОСОБА_10 , які у визначений у ч.1 ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк подали заяви про прийняття спадщини, є мати спадкодавця - ОСОБА_3 , та його діти: дочка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в інтересах яких подані заяви про прийняття спадщини їхніми матерями - відповідно ОСОБА_1 і ОСОБА_36 (а.с. 107-111, том 2 ). 
Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а відповідно до ст. 1261 цього Кодексу в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 
Таким чином, позивач ОСОБА_3 і малолітні діти: ОСОБА_7 , ОСОБА_9 мають право на спадкування за законом у першу чергу і їхні частки в спадковому майні, що залишилося після смерті ОСОБА_10 , відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України є рівними. 
За таких обставин є законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 і ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , щодо визнання в порядку спадкування за законом за ОСОБА_3 і ОСОБА_7 - за кожним з них права приватної власності, на 1/3 частину майна, грошових коштів, що знаходяться на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 у НОМЕР_13 філії - Волинське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», а також - визнання права приватної власності за кожним з них на 1/6 частину нежитлової будівлі готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » і 1/6 частину нежитлової будівлі пральні, що розташовані по АДРЕСА_5 .
Саме такий поділ спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_10 , між спадкоємцями: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 в зазначених частках узгоджується з рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 18.04.2012р. в справі за позовом ОСОБА_8 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_9 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , яка представляє інтереси малолітньої дочки ОСОБА_7 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: виконавчий комітет Ковельської міської ради, служба в справах дітей виконавчого комітету Ковельської міської ради, про визнання права власності на 1/3 ідеальну частку в нерухомому майні, грошових вкладах У порядку спадкування за законом, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12.07.2012р., яким визнано за ОСОБА_9 в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на 1/3 грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках у ТВБВ № 10002/0127 філії - Волинське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», а також - право власності на 1/6 частину нежитлової будівлі готелю «Ковель», площею 1359, 1 кв.м., і 1/6 частину нежитлової будівлі пральні, площею 103, 5 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_5 . 
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_5 підлягають стягненню в користь позивача ОСОБА_1 судові витрати в справі у вигляді судового збору в розмірі 2000 грн. і витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи - в розмірі 120 грн., що були сплачені ОСОБА_1 при поданні до суду позовної заяви, а також - у доход держави, в зв`язку із звільненням позивача ОСОБА_3 як інваліда першої групи від сплати судових витрат при поданні до суду позовної заяви, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 500 грн. 

На підставі ст. 64 ч.2 Житлового кодексу Української РСР, ст.17 ч.1 Закону України «Про власність», ст.ст. 1216, 1217, 1222, 1258 ч.1, 1261, 1267 ч.1, 1268 ч.4 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд,- 

В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити повністю. 
Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину нежитлової будівлі готелю «Ковель», площею 1359, 1 кв.м. і 1/2 частину нежитлової будівлі пральні, площею 103, 5 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_5 . 
Визнати в порядку спадкування за законом за ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право приватної власності на 1/3 частину всього належного її покійному батькові ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ковелі Волинської області, майна, грошових коштів, що знаходяться на рахунках: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_12 у НОМЕР_13 філії - Волинське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», та право приватної власності на 1/6 частину нежитлової будівлі готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 », площею 1359,1 кв.м. і 1/6 частину нежитлової будівлі пральні, площею 103, 5 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_5 . 
Визнати в порядку спадкування за законом за ОСОБА_3 право приватної власності на 1/3 частину всього належного її покійному синові ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ковелі Волинської області, майна, грошових коштів, що знаходяться на рахунках: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 філії - Волинське обласне управління Публічного акціонерного 
товариства «Державний ощадний банк України», та право приватної власності на 1/6 частину нежитлової будівлі готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 », площею 1359,1 кв.м. і 1/6 частину нежитлової будівлі пральні, площею 103, 5 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_5 .
Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2120 ( дві тисячі сто двадцять) гривень і в дохід держави - судові витрати в розмірі 500 (п`ятсот) гривень.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, — протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано, а в разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Г.С. Сарапін