ОКРЕМА ДУМКА
суддів Великої Палати Верховного Суду Банаська О. О., Мартинюк Н. М., Стефанів Н. С., Ткача І. В.
щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 2 липня 2026 року у справі № 990SCGC/11/26 (провадження № 11-156сап26) 
Короткий виклад історії справи 
1.  ОСОБА_1 (далі також - заявник) 16 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі також - Велика Палата) зі скаргою, у якій просить скасувати рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) від 17 березня 2026 року № 424/0/15-26, яким залишено без змін рішення її Третьої Дисциплінарної палати (далі - Третя ДП ВРП, ВРП, Рада відповідно) від 14 січня 2026 року № 33/3дп/15-26 про притягнення судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у виді попередження.
2. Скаргу ОСОБА_1 обґрунтував насамперед доводами про те, що дисциплінарний орган, притягнувши його до дисциплінарної відповідальності, фактично здійснив перевірку законності ухваленого ним судового рішення та вийшов за межі своїх повноважень. Також заявник стверджував про відсутність у його діях ознак грубого порушення закону, необґрунтованість висновків щодо настання істотних негативних наслідків, неврахування сталої судової практики, на якій ґрунтувалася ухвалена ним постанова, а також про суперечливість і недостатню вмотивованість оскаржуваного рішення ВРП.
Встановлені обставини справи
3. Указом Президента України від 4 грудня 2020 року № 539/2020 ОСОБА_1 призначений на посаду судді Приморського районного суду міста Одеси.
4. До ВРП 17 листопада 2024 року надійшла дисциплінарна скарга  ОСОБА_2 (вх. № П-67/29/7-24) на дії судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 .
5. У дисциплінарній скарзі ОСОБА_2 зазначив, що відповідно до інформації учасників Громадської організації «Осіб з інвалідністю «Військобуд35» суддя ОСОБА_1. створив механізм протиправної діяльності щодо ухилення осіб, винних у адміністративних правопорушеннях, передбачених статтею 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), від відповідальності, що підриває авторитет судової влади та створює недовіру громадськості до судів. Скаржник також стверджував, що суддя ОСОБА_1. ухвалює рішення у справах про адміністративні правопорушення, визначені частиною першою статті 130 КУпАП, на користь осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, без належного мотивування. Скаржник повідомив про справи № 522/4777/21, № 522/11087/21, № 522/7844/22, № 522/21302/21, № 522/5168/22, № 522/12767/22, № 522/16123/22, № 522/3727/23, № 522/5244/23, № 522/199/23, № 522/5263/23, № 522/10958/24, № 522/15241/24.
6. Третя ДП ВРП ухвалою від 26 листопада 2025 року № 2545/3дп/15-25 відкрила дисциплінарну справу стосовно судді ОСОБА_1 за дисциплінарною скаргою ОСОБА_2 в частині дій судді під час ухвалення постанови від 7 червня 2023 року у справі № 522/199/23 у зв`язку з наявністю в його діях ознак дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII) [умисне або внаслідок грубої недбалості допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод або інше грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків].
7. У провадженні судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 перебували матеріали справи № 522/199/23 про притягнення особи до адміністративної відповідальності згідно із частиною першою статті 130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння).
8. До протоколу у справі № 522/199/23 на підтвердження винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, додано письмове направлення особи на огляд водія до закладу охорони здоров`я за встановленою формою від 27 листопада 2022 року, а також відеозаписи події з портативних відеореєстраторів поліцейських.
9. У результаті перегляду відеозаписів суддя ОСОБА_1. встановив, що після зупинки працівником поліції особи, яка притягувалася до адміністративної відповідальності, їй не було названо жодної підстави, яка згідно зі статтею 35 Закону України від 2 липня 2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) давала би право здійснити законну зупинку транспортного засобу під її керуванням. Суддя ОСОБА_1. також встановив, що зазначені у протоколі ознаки алкогольного сп`яніння, а саме порушення мови та координації рухів, не знайшли свого підтвердження за результатами перегляду відеозаписів.
10. Постановою від 7 червня 2023 року суддя ОСОБА_1. на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП закрив провадження у справі № 522/199/23 у зв`язку з відсутністю в діях особи, яка притягувалася до адміністративної відповідальності, складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
11. У своїй постанові суддя ОСОБА_1. зазначив, що оскільки водій не вчинила будь-яких порушень ПДР, за які її необхідно було зупинити, усі наступні вимоги працівників поліції вона не була зобов`язана виконувати, а всі складені процесуальні документи щодо неї не можуть бути належними та допустимими доказами її вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, що, на думку судді, узгоджується з позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17. Суддя ОСОБА_1. також поставив під сумнів наявність у водія такої ознаки алкогольного сп`яніння, як запах алкоголю з порожнини рота, зокрема з огляду на те, що вказану ознаку поліцейський виявив під час перебування водія в салоні автомобіля з її чоловіком, який вживав алкоголь, про що було повідомлено поліцейського, а також з огляду на те, що особа неодноразово пропонувала поліцейському перевірити наявність зазначеної ознаки після того, як вона вийде з автомобіля.
12. Третя ДП ВРП ухвалила рішення про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності з огляду на те, що відповідно до буквального тлумачення змісту статей 130 і 266 КУпАП та статті 35 
Закону № 580-VIII наявність підстав для зупинення поліцейським транспортного засобу не перебуває у будь-якому причинно-наслідковому зв`язку з обов`язком поліцейського зафіксувати факт перебування водія у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння за наявності ознак такого та скласти відповідний адміністративний матеріал у встановленому порядку.
13. Дисциплінарна палата зазначила, що інтерпретація зазначених приписів як таких, що стосовно водія, щодо якого є підстави вважати, що він перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, огляд може бути проведено лише за наявності визначених статтею 35 Закону № 580-VIII підстав для зупинення транспортного засобу, є ірраціональною та такою, що суперечить чіткому та зрозумілому змісту статей 130 і 266 КУпАП. Адже такий підхід до інтерпретації цих приписів передбачає, що водій, який дійсно перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, може безперешкодно продовжувати рух транспортним засобом за умови ситуативного дотримання вимог ПДР; що водій, який перебуває у стані наркотичного чи алкогольного сп`яніння, має право керувати транспортним засобом без можливості бути притягнутим до адміністративної відповідальності, якщо він не порушуватиме ПДР у часовому проміжку, в якому за ним спостерігає поліцейський.
14. Третя ДП ВРП також покладалася на відповідну практику Одеського апеляційного суду з вирішення аналогічних справ, зокрема постанови від 1 квітня 2024 року у справі № 523/587/24, від 28 квітня 2025 року у справі № 521/19595/24, від 5 серпня 2024 року у справі № 947/14794/24, від 9 червня 2025 року у справі № 502/2706/24, від 15 травня 2023 року у справі № 521/7057/23 та від 16 липня 2024 року у справі № 496/3019/24, відповідно до яких брак підстав для зупинення транспортного засобу не впливає на законність складення протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, та не звільняє водія від обов`язку виконати вимогу поліцейського щодо проходження огляду на стан сп`яніння.
15. Дисциплінарна палата також урахувала, що протокол стосовно особи у справі № 522/199/23 складено за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а не за сам факт перебування в такому стані. Диспозиція частини першої статті 130 КУпАП містить кілька окремих самостійних складів адміністративних правопорушень, які відрізняються за об`єктивною стороною; відмова особи від проходження огляду є самостійним складом правопорушення, відмінним від складу керування транспортним засобом у стані сп`яніння, а тому доказування перебування особи у стані алкогольного сп`яніння в такому разі не потребується. Ці висновки підтверджуються постановою Великої Палати від 18 квітня 2024 року у справі № 990SCGC/1/24.
16. Третя ДП ВРП зазначила, що суддя ОСОБА_1. у постанові від 7 червня 2023 року у справі № 522/199/23 посилається на постанову Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 686/11314/17, проте в зазначеній постанові немає висновку про те, що працівник поліції не має права документувати факт допущення правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, у випадку відсутності підстав для зупинення транспортного засобу, які перелічені в статті 35 Закону № 580-VIII. У цій постанові міститься позиція щодо неправомірності вимоги поліцейського до особи про пред`явлення документів у зв`язку з недоведеністю факту порушення нею ПДР, тобто правовідносини у тій справі стосувалися статті 126 КУпАП, а не статей 130 і 266 цього Кодексу. На відміну від статті 126 КУпАП, статті 130 і 266 вказаного Кодексу не передбачають, що вимога щодо проходження особою огляду на стан сп`яніння може бути висунута поліцейським, лише якщо така особа вчинила також інше правопорушення. Частиною п`ятою статті 266 КУпАП чітко визначено, що лише порушення вимог, установлених статтею 266 КУпАП, тягне недійсність огляду, тобто законодавець не визначив як підставу недійсності огляду відсутність підстав для зупинки транспортного засобу.
17. Оцінюючи добросовісність дій судді ОСОБА_1., Третя ДП ВРП зазначила, що предметом дослідження в межах дисциплінарного провадження є з`ясування наведення суддею в судовому рішенні мотивів, які були б здатні переконати стороннього спостерігача в тому, що відповідне судове рішення може бути ухвалене суддею за умови добросовісного і професійного виконання ним своїх суддівських обов`язків, - навіть якщо ухвалене суддею в результаті рішення буде помилковим і супроводжуватиметься добросовісною суддівською помилкою. Цьому стандарту поведінка і дії судді ОСОБА_1 не відповідають, оскільки суддя ні у своїх постановах, ні в поясненнях не пояснив раціональність здійсненої ним інтерпретації приписів КУпАП та Закону № 580-VIII, яка передбачає, що водій у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння може повноправно і безперешкодно керувати транспортним засобом, якщо не порушуватиме ПДР.
18. Констатуючи в діях судді ОСОБА_1 грубу недбалість, Третя ДП ВРП урахувала, що цей суддя неодноразово застосовував вибірковий підхід у своїй судовій практиці під час вирішення зазначених питань. Зокрема, у постанові від 11 вересня 2023 року у справі № 522/3670/23 та у постанові від 11 листопада 2024 року у справі № 522/18640/24 суддя ОСОБА_1. зазначав, що введення воєнного стану дає поліцейським право на зупинення транспортних засобів із посиланням на пункт 7 частини першої статті 35 Закону № 580-VIII.
19. Натомість у постанові від 28 жовтня 2025 року у справі № 522/18272/25 суддя ОСОБА_1. знову у протилежний спосіб застосував відповідні законодавчі приписи, зазначивши, що працівники поліції не повідомили водія про причину зупинки, у зв`язку із чим усі наступні вимоги працівників поліції водій не був зобов`язаний виконувати, а всі складені процесуальні документи щодо нього не можуть бути належними та допустимими доказами його вини.
20. Отже, Третя ДП ВРП встановила, що суддя ОСОБА_1. у своїх постановах зазначав:
- у постанові від 7 червня 2023 року протокол за статтею 130 КУпАП складено незаконно, оскільки не було підстав для зупинки транспортного засобу (справа № 522/199/23);
- у постанові від 11 вересня 2023 року протокол за статтею 130 КУпАП складено законно, оскільки в умовах воєнного стану виконується пункт 7 частини першої статті 35 Закону № 580-VIII (справа № 522/3670/23);
- у постанові від 11 листопада 2024 року протокол за статтею 130 КУпАП складено законно, оскільки в умовах воєнного стану виконується пункт 7 частини першої статті 35 Закону № 580-VIII (справа № 522/18640/24);
- у постанові від 28 жовтня 2025 року протокол за статтею 130 КУпАП складено незаконно, оскільки не було підстави для зупинки транспортного засобу (справа № 522/18272/25).
21. Попри те, що стверджувані факти адміністративних правопорушень, передбачених статтею 130 КУпАП, у всіх цих справах мали місце після введення воєнного стану, суддя ОСОБА_1. в одних справах зазначав про законність складення протоколу, а в інших - про незаконність, тобто послідовно вирішував фактично одне й те саме правове питання неоднаково.
22. Третя ДП ВРП зазначила, що правозастосовна інтерпретаційна діяльність судді під час здійснення правосуддя може, а іноді і повинна супроводжуватися зміною раніше усталених підходів до розуміння та застосування норм законодавства. Сама собою непослідовність у судовій практиці судді не є і не може бути підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, але за умови наведення суддею достатніх і раціональних мотивів таких змін, належної демонстрації суддею сумлінності і добросовісності у своїх діях. Проте суддя ОСОБА_1 таких мотивів не навів.
23. Третя ДП ВРП визначила такі істотні негативні наслідки допущеного суддею ОСОБА_1 грубого порушення закону:
- уникнення правопорушником відповідальності, яку він мав понести у зв`язку з доведенням учинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП;
- невиконання завдань КУпАП щодо виховання особи, яка вчинила таке правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень;
- несплату до державного бюджету штрафу на загальну суму 17 000 грн;
- поширення в суспільстві думки щодо недобросовісності суддів під час розгляду справ, передбачених статтею 130 КУпАП;
- підрив авторитету правосуддя та несприяння довірі громадян до суду.
24. Водночас Третя ДП ВРП покладалася на правову позицію Великої Палати, викладену у постанові від 15 травня 2025 року у справі № 990SCGC/6/25.
25. Рішенням від 14 січня 2026 року № 33/3дп/15-26 Третя ДП ВРП притягнула суддю Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувала до нього дисциплінарне стягнення у виді попередження.
26. Суддя ОСОБА_1. 26 січня 2026 року подав до ВРП скаргу на рішення Третьої ДП ВРП від 14 січня 2026 року № 33/3дп/15-26 
(вх. № 224/0/6-26).
27. Розглядаючи скаргу судді ОСОБА_1., Рада зазначила, що завданням і функцією дисциплінарного провадження щодо судді є не його покарання як таке, а підтримання довіри суспільства до судової системи та впевненості в тому, що в разі звернення особи до суду за захистом її порушених прав судову справу буде розглянуто з дотриманням відповідних, гарантованих Конституцією України і законами засад судочинства. ВРП наголосила, що тоді як у межах процедур оскарження судового рішення достатність і належність мотивації в рішенні перевіряється на предмет правильності оцінки судом доказів і застосування нормативно-правових актів, предметом дослідження в межах дисциплінарного провадження є з`ясування наведення суддею в судовому рішенні мотивів, які були б здатні переконати стороннього спостерігача в тому, що відповідне судове рішення може бути ухвалене суддею за умови добросовісного і професійного виконання ним своїх суддівських обов`язків.
28. Рада зазначила, що ознака «грубості» порушення є важливим запобіжником від втручання у процес здійснення правосуддя суддею та від перетворення процедур дисциплінарного провадження на паралельну систему оскарження судових рішень. Саме у випадку досягнення суддею порогу «грубості» порушення його характер може свідчити про істотні вади у професійному рівні судді, що й обумовлюватиме потребу в застосуванні заходів дисциплінарного характеру.
29. Водночас ВРП покликалася на постанову Великої Палати від 18 квітня 2024 року у справі № 990SCGC/1/24, у якій зазначено, що однобоке прийняття одних доказів і без наведення мотивів відкидання суддею інших доказів учинення адміністративного правопорушення може бути предметом контролю з боку дисциплінарного органу ВРП, і встановлення цієї обставини може свідчити про допущення суддею дисциплінарного проступку, а також на постанову Великої Палати від 15 травня 2025 року у справі № 990SCGC/6/25, у якій прямо вказано, що ненаведення суддею обґрунтування застосування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, норми цього Кодексу, яка застосуванню не підлягає, може утворювати склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).
30. ВРП погодилася з висновком її Третьої ДП ВРП про те, що суддя ОСОБА_1. застосував закон у цілковито ірраціональний спосіб, не дотримавши чітких і зрозумілих приписів статей 130 і 266 КУпАП. ВРП зазначила, що така інтерпретація зазначених приписів не відповідає ні текстуальному їхньому змісту, ні їх суті та в цілковито ірраціональний спосіб спотворює засади адміністративної відповідальності і не відповідає охоронюваним інтересам, для забезпечення яких передбачено адміністративну відповідальність особи за керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння. ВРП також наголосила, що адміністративні правопорушення, відповідальність за вчинення яких встановлена статтею 130 КУпАП, пов`язані з особливо високими ризиками для життя, здоров`я і майна як правопорушника, так і інших осіб, а перебування водія у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння може істотно впливати на адекватність сприйняття ним обстановки на дорозі, вселяти відчуття самовпевненості та загалом сприяти більш зухвалій поведінці під час керування транспортним засобом.
31. Щодо істотних негативних наслідків ВРП підтримала висновки Третьої ДП ВРП: покликавшись на правову позицію Великої Палати, викладену у постанові від 15 травня 2025 року у справі № 990SCGC/6/25, ВРП зазначила, що недотримання суддею вимог КУпАП під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, через особливу його суспільну небезпечність може мати такі істотні негативні наслідки, як: уникнення правопорушником відповідальності, яку він мав безспірно понести; невиконання завдань КУпАП щодо виховання особи, яка вчинила таке правопорушення, та запобігання вчиненню нових правопорушень; несплата до державного бюджету штрафу на суму 17 000 грн; поширення в суспільстві думки щодо недобросовісності суддів під час розгляду справ, передбачених статтею 130 КУпАП, підрив авторитету правосуддя та несприяння довірі громадян до суду.
32. ВРП також покликалася на постанову Великої Палати від 5 червня 2025 року у справі № 990SCGC/3/25, у пункті 106 якої зазначено, що ненастання конкретної шкоди для сторін чи учасників справи внаслідок порушень заборон, яких суддя повинен дотримуватися відповідно до статті 106 Закону № 1402-VIII, не означає, що суддя не вчинив дій, які набувають рис дисциплінарного правопорушення.
33. ВРП додатково зазначила, що постанова суду від 7 червня 2023 року у справі № 522/199/23 не могла бути оскаржена відповідним органом (його посадовою особою) в апеляційному порядку з огляду на вичерпний перелік осіб, які мають право на оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, визначений частиною другою статті 294 КУпАП. Тому неоскарження цієї постанови в апеляційному порядку саме собою не є підтвердженням того, що суддя ОСОБА_1. не допускав будь-яких порушень під час розгляду цієї справи.
34. До того ж ВРП покликалася на постанову Великої Палати від 16 листопада 2023 року у справі № 11-228сап21, у пункті 168 якої зазначено, що вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності не може залежати від того, чи було оскаржене ухвалене ним рішення, а також від результатів перегляду такого рішення судами вищих інстанцій.
35. ВРП рішенням від 17 березня 2026 року № 424/0/15-26 залишила без змін рішення її Третьої ДП ВРП від 14 січня 2026 року № 33/3дп/15-26 про притягнення судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Постанова Великої Палати Верховного Суду (основні мотиви)
36. 2 липня 2026 року Велика Палата розглянула справу за скаргою  ОСОБА_1 таухвалила судове рішення про залишення його скарги на рішення ВРП від 17 березня 2026 року № 424/0/15-26 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 14 січня 2026 року № 33/3дп/15-26 про притягнення судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» без задоволення, а рішення ВРП від 17 березня 2026 року № 424/0/15-26 - без змін.
37. Розглядаючи викладені у скарзі доводи, Велика Палата виходила з того, що, хоча окремі мотиви оскаржуваного рішення ВРП містять надмірно детальний аналіз правильності тлумачення та застосування суддею норм права й подекуди наближаються до перегляду судового рішення по суті, це не зумовлює незаконності рішення загалом. ВРП установила самостійні й достатні обставини, які свідчать про наявність у діях судді дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
38. Велика Палата зауважила, що у справі № 522/199/23 протокол про адміністративне правопорушення щодо особи, яка притягувалася до відповідальності, було складено за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, тоді як суддя у постанові від 7 червня 2023 року здійснив аналіз, властивий для справи про керування особою транспортним засобом у стані сп`яніння. Оцінка наявності в особи ознак сп`яніння та достовірності таких ознак не стосувалася предмета доказування у справі про відмову від огляду, а тому наведені суддею мотиви не могли бути достатньою підставою для закриття провадження.
39. З огляду на це Велика Палата виснувала, що ухвалення судового рішення на підставі мотивів, не релевантних для предмета доказування у справі, є ознакою відсутності добросовісного і сумлінного підходу судді до виконання своїх обов`язків. Стороннє спостерігання за таким правосуддям не може формувати переконання, що відповідне рішення ухвалене за умови належного і професійного виконання суддею своєї функції.
40. Окремою підставою для висновку про грубу недбалість Велика Палата визнала істотну непослідовність практики судді під час вирішення одного й того самого правового питання у подібних справах. Суддя під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, в яких усі правопорушення мали місце вже після введення воєнного стану в Україні, неодноразово вирішував одне й те саме правове питання (про правове значення відсутності підстав для зупинення транспортного засобу для законності складеного протоколу) по-різному, не навівши раціональних мотивів зміни підходу, не пославшись на зміну законодавства чи судової практики. Така ситуативна непослідовність суперечить принципу правової визначеності та не може бути виправдана відмінностями у фактичних обставинах справ, оскільки порушене питання мало суто правовий характер.
41. Велика Палата також погодилася з висновками ВРП щодо настання істотних негативних наслідків допущеного суддею ОСОБА_1 грубого порушення закону, які полягали в уникненні правопорушником відповідальності, яку він мав понести у зв`язку з доведенням учинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП; невиконанні завдань КУпАП щодо виховання особи, яка вчинила таке правопорушення; несплаті до державного бюджету штрафу на загальну суму 17 000 грн; поширенні в суспільстві думки щодо недобросовісності суддів під час розгляду справ, передбачених статтею 130 КУпАП; підриві авторитету правосуддя та несприяння довірі громадян до суду.
42. Окремо Велика Палата зауважила, що постанова суду від 7 червня 2023 року у справі № 522/199/23 не могла бути оскаржена відповідним органом (його посадовою особою) в апеляційному порядку з огляду на вичерпний перелік осіб, які мають право на оскарження постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, визначений частиною другою статті 294 КУпАП.
43. Відхиляючи інші доводи скарги, Велика Палата зазначила, що поширеність застосованого суддею правового підходу в практиці інших судів не звільняє його від обов`язку послідовно та вмотивовано застосовувати закон у власній діяльності. Результат голосування членів ВРП не впливає на законність рішення, ухваленого необхідною більшістю, а відмінність фактичних обставин справи № 990SCGC/6/25 не виключає застосування сформульованих у ній загальних правових висновків щодо стандартів мотивування судового рішення та підстав для дисциплінарної відповідальності судді.
Підстави і мотиви для висловлення окремої думки
44. Відповідно до частини третьої статті 34 КАС України суддя, не згодний із судовим рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
45. На наше переконання, висновок Великої Палати про невстановлення підстав для скасування оскаржуваного рішення ВРП є помилковим з таких міркувань.
46. За пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII суддю може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності в порядку дисциплінарного провадження у зв`язку з умисним або внаслідок грубої недбалості допущенням суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод або іншого грубого порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків.
47. Диспозиція цієї правової норми по суті містить ознаки двох самостійних складів дисциплінарних проступків:
- умисне або внаслідок грубої недбалості допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод;
- грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків.
48. Об`єктивна сторона такого дисциплінарного проступку, як грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків, полягає у порушенні суддею норм права у процесі здійснення правосуддя, які призвели до настання істотних негативних наслідків. Водночас настання істотних негативних наслідків повинно бути у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з діянням судді.
49. Грубе порушення закону має місце за умови, що воно було надто очевидним для «розумного суду» за відповідних обставин. Тобто коли за обставинами судової справи необхідність застосування певної правової норми було зрозумілим і недвозначним і виключало іншу поведінку судді.
50. Водночас грубе порушення закону має полягати не в самому лише неправильному застосуванні суддею положень закону (навіть якщо ця помилка мала місце), а в настанні внаслідок цього конкретних фактів чи обставин, які полягають у заподіянні носію права чи іншим особам шкоди. Порушення вимог закону, навіть якщо воно допущене, може бути лише причиною таких фактів та обставин, якщо вони настали, а не становити наслідок саме по собі (подібні висновки містяться у постанові Великої Палати від 17 лютого 2022 року провадження № 11-97сап21).
51. У складі дисциплінарного проступку «інше грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків» законодавець як умову притягнення судді до дисциплінарної відповідальності передбачив настання істотних негативних наслідків. Законодавець не конкретизував зміст заподіяної шкоди у цьому випадку, тому вона може охоплювати завдання майнової чи моральної шкоди потерпілим особам. Істотні наслідки можуть мати і комплексний характер та охоплювати різні види заподіяної шкоди. Оскільки у такому разі «істотність» як ознака негативних наслідків є оціночним поняттям, то дисциплінарний орган самостійно має визначити, наскільки для потерпілих ці негативні наслідки є істотними.
52. До прикладу, до істотних негативних наслідків можна віднести такі: шкода життю, здоров`ю, честі, гідності, репутації, протиправне позбавлення нерухомого чи іншого майна, майнова шкода, наслідком якої є позбавлення потерпілого засобів для існування, доведення до банкрутства суб`єкта господарської діяльності, істотні майнові збитки, незаконне позбавлення свободи, витік конфіденційної чи службової інформації тощо.
53. Для правильної кваліфікації дисциплінарного проступку за пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII потрібно, щоб дії судді стосовно грубого порушення закону призвели до настання негативних наслідків саме для учасників справи або осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив безпосередньо питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, а не будь-яких інших осіб чи суспільства і держави загалом.
54. Отже, у пункті 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII законодавець зазначив склади двох дисциплінарних проступків: 1) умисне або внаслідок грубої недбалості допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод; 2) грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків.
55. Стосовно першого складу дисциплінарного проступку - умисне або внаслідок грубої недбалості допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод - потрібно враховувати, що він полягає, як правило, у недотриманні суддею норм процесуального права, що найчастіше пов`язане з порушенням певних статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), зокрема статті 5 (право на свободу та особисту недоторканність), статті 6 (право на справедливий суд), статті 8 (право на повагу до приватного і сімейного життя), статті 9 (свобода думки, совісті і релігії), статті 10 (свобода вираження поглядів), статті 11 (свобода зібрань та об`єднань), статті 1 Першого протоколу до Конвенції (захист права власності) (див. постанову Великої Палати від 30 січня 2025 року у справі № 990SCGC/17/24).
56. Враховуючи правову природу наведених прав людини і основоположних свобод, цілком зрозуміло, що наведений склад дисциплінарного проступку охоплює дії судді під час ухвалення судового рішення, які призвели до порушення прав і основоположних свобод саме учасників справи, які беруть (брали) участь у судовому процесі, або осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив безпосередньо питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
57. Велика Палата у постанові від 3 лютого 2022 року 
у справі № 11-40сап21 вже формулювала висновок про те, що допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод є самостійним складом дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, та не передбачає настання негативних наслідків, оскільки порушення прав людини і основоположних свобод по суті є такими негативними наслідками.
58. Системний аналіз пункту 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що до істотних негативних наслідків, які настають внаслідок грубого порушення закону суддею, законодавець відніс інші порушення прав особи, які не охоплюються переліком прав людини і основоположних свобод, установлених Конвенцією.
59. Враховуючи наведене, вважаємо, що як порушення прав людини і основоположних свобод, так й істотні негативні наслідки, про які йдеться у пункті 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, повинні стосуватися саме учасників справи або осіб, які не брали участі у справі, якщо суд безпосередньо вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
60. Як уже йшлося вище, у складі дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, законодавець для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності передбачив обов`язковою умовою настання істотних негативних наслідків.
61. Із цього приводу ВРП зазначила, що в оскаржуваному рішенні Третя ДП ВРП правильно встановила наявність у діях судді ОСОБА_1 грубого порушення закону внаслідок грубої недбалості, що призвело до істотних негативних наслідків.
62. ВРП, покликаючись на правову позицію Великої Палати, викладену у постанові від 15 травня 2025 року у справі № 990SCGC/6/25, встановила такі істотні негативні наслідки:
- уникнення правопорушником відповідальності, яку він мав понести у зв`язку з доведенням учинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП;
- невиконання завдань КУпАП щодо виховання особи, яка вчинила таке правопорушення;
- несплату до державного бюджету штрафу на загальну суму 17 000 грн;
- поширення в суспільстві думки щодо недобросовісності суддів під час розгляду справ, передбачених статтею 130 КУпАП;
- підрив авторитету правосуддя та несприяння довірі громадян до суду.
63. Оцінивши зазначені дисциплінарним органом істотні негативні наслідки, які настали внаслідок вчинення суддею ОСОБА_1 грубого порушення закону під час розгляду справи № 522/199/23, вважаємо, що такі наслідки передусім стосуються державних та суспільних інтересів, зокрема, щодо непонесення правопорушником юридичної відповідальності за вчинене ним діяння, нездійснення виховної функції щодо правопорушника, ненадходження до державного бюджету грошових коштів у виді штрафу за вчинене правопорушення, підриву авторитету правосуддя в очах громадян, формування помилкової судової практики.
64. Водночас для правильної кваліфікації дисциплінарного проступку, відповідальність за який передбачена пунктом 4 частини першої 
статті 106 Закону № 1402-VIII, важливим є визначення суб`єкта, чиї права і основоположні свободи порушено, чи кому завдано шкоди. 
65. Автори окремої думки поділяють підхід, сформований у практиці ВРП, про те, що об`єктом посягання дисциплінарного проступку, який охоплюється допущенням суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод, є права та свободи особи-скаржника. Найпоширенішими порушеннями вказаних вище гарантій Конвенції є ті, що стосуються прав і свобод фізичної особи. Водночас Європейський суд з прав людини, застосовуючи Конвенцію, виходить із того, що деякі із проголошених у ній прав і свобод можуть бути реалізовані не тільки фізичними особами, але і юридичними. Отже, такими суб`єктами, чиїм правам та свободам може бути завдано порушення, є як фізичні, так і юридичні особи. 
66. Аналогічний підхід, на переконання авторів окремої думки, є застосовним під час визначення об`єкта посягання при кваліфікації дій судді за другим складом дисциплінарного проступку, відповідальність за який передбачена пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, а саме: грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків.
67. Як зазначено у тексті цієї окремої думки, дії судді можуть бути кваліфіковані за пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII винятково у випадку настання негативних наслідків саме для учасників справи або осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив безпосередньо питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, а не будь-яких інших осіб чи суспільства, держави загалом.
68. За таких обставин автори окремої думки вважають, що дисциплінарний орган помилково кваліфікував дії судді ОСОБА_1 за пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII як інше грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків, оскільки відсутність такої обов`язкової умови, як настання негативних наслідків для учасників справи або осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив безпосередньо питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, свідчить про неможливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності за цим пунктом.
69. Відповідно, на наше переконання, Велика Палата мала підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 та скасування рішення ВРП від 17 березня 2026 року № 424/0/15-26 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 14 січня 2026 року № 33/3дп/15-26 про притягнення судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності». Помилкова кваліфікація дисциплінарним органом складу дисциплінарного проступку в діях судді є очевидною підставою для скасування відповідного рішення.

Судді: Н. М. Мартинюк

О. О. Банасько

Н. С. Стефанів

І. В. Ткач