ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
05.08.2026 | Справа № 910/3980/26

За позовом | ОСОБА_1
до | Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Паркленд Куб»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача | Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Архипової Поліни Іванівни
про | визнання недійсним рішення правління, скасування реєстраційної дії, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
Суддя Босий В.П.
секретар судового засідання Дупляченко Ю.О.
Представники учасників справи:
від позивача: | Злотківська І.Г.;
від відповідача: | ОСОБА_8, Кравченко В.П.;
від третьої особи: | не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Паркленд Куб» (далі - ОСББ «Паркленд Куб») про визнання недійсним рішення правління, скасування реєстраційної дії, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням порядку скликання та проведення зборів Правління ОСББ «Паркленд Куб», проведенням незаконних реєстраційних дій та порушенням процедури звільнення з посади, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання недійсним рішення правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Паркленд Куб», яке оформлене протоколом №2 від 18.03.2026, скасування реєстраційної дії про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, визнання незаконним наказу №2 від 20.03.2026 про звільнення з посади Голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Паркленд Куб», а також поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2026 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче засідання, а також залучено до участі у справі Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Архипову Поліну Іванівну в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
08.05.2026 до Господарського суду міста Києва від ОСББ «Паркленд Куб» надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі стверджуючи про відсутність в діях відповідача порушень норм діючого законодавства при прийнятті оскаржуваного рішення.
12.05.2026 до Господарського суду міста Києва від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач надала додаткові пояснення по суті спору з урахуванням заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов, підтримала позов та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
18.05.2026 до Господарського суду міста Києва від ОСББ «Паркленд Куб» надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач надав додаткові обґрунтування в підтвердження викладених у відзиві на позов обставин, заперечив проти позову та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В підготовчому судовому засіданні 10.06.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.07.2026, яке було відкладено на 05.08.2026 з огляду на відповідне клопотання позивача, заявлене у судовому засіданні.
Присутня в судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Представники відповідача в судове засідання з`явилися, надали пояснення по суті спору, проти позову заперечили та просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В судовому засіданні 05.08.2026 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2026 проведено засідання правління ОСББ «Паркленд Куб», яке оформлено протоколом №2 (далі - Протокол №2), відповідно до якого було прийнято рішення, а саме:
- обрано головуючого на засіданні правління - ОСОБА_2 ;
- обрано секретаря засідання правління - ОСОБА_6;
- оцінено результати роботи ОСББ за ІІ півріччя 2025 року та припинено повноваження Голови правління ОСББ ОСОБА_1 ;
- обрано Головою правління ОСББ - ОСОБА_8;
- заборонено Голові правління ОСОБА_1 з дати підписання даного протоколу здійснювати будь-які фінансово-господарські, розрахункові операції з рахунку ОСББ «Паркленд Куб»;
- затверджено порядок передачі управління ОСББ «Паркленд Куб».
Наказом №2 від 20.03.2026 звільнено ОСОБА_1 з посади Голови правління 20.03.2026 за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.
За твердженням позивача, рішення, що оформлені Протоколом №2, підлягають визнанню недійсними, а реєстраційні дії скасуванню з підстав не відповідності ім`я ОСОБА_1 , яке зазначено в спірному протоколі, дійсному (зокрема зазначено ОСОБА_3 , а дійсним є ОСОБА_3 ). Крім того, позивач стверджує про те, що вона не була повідомлена відповідачем своєчасно у встановленому порядку про спірні збори, порушено порядок їх скликання та проведення.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено у статті 16 Цивільного кодексу України. Суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист їх прав і охоронюваних законом інтересів, які порушені або оспорюються. Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а лише однією з необхідних умов реалізації права, встановленого вищевказаними нормами.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вирішуючи переданий на розгляд господарського суду спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) відкрито провадження у справі, належним позивачем.
Особа, яка звертається до суду з позовом, реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Позивач, звертаючись до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке його право та/або охоронюваний законом інтерес порушене особою, до якої пред`явлений позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права/інтересу. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги.
В даному випадку, на думку позивача, підставами для визнання недійсним спірного рішення є порушення порядку скликання та проведення загальних зборів, позивач не була повідомлена у встановленому порядку про спірні збори, в рішення про припинення повноважень Голови правління було прийнято відносно особи, яка не займала такої посади, оскільки ім`я вказано невірно.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласником багатоквартирного будинку є власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку; управління багатоквартирним будинком - вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.
Частиною другою статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
За приписами статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна; представник співвласника - фізична або юридична особа, яка на підставі договору або закону має право представляти інтереси співвласника; співвласники багатоквартирного будинку (далі - співвласники) - власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.
За приписами статті 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» органами управління об`єднання є загальні збори співвласників, правління, ревізійна комісія об`єднання. Вищим органом управління об`єднання є загальні збори. Для керівництва поточною діяльністю об`єднання обирається правління. Правління має право приймати рішення з питань діяльності об`єднання, визначених статутом. Правління є виконавчим органом об`єднання і підзвітне загальним зборам.
Установчими зборами ОСББ «Паркленд Куб», які оформлені протоколом установчих зборів №1 від 16.12.2019, було затверджено статут відповідача (далі - Статут), відповідно до п. 1 розділу ІІІ якого органами управління об`єднання є загальні збори, правління, ревізійна комісія (ревізор) об`єднання. 
Згідно із п. 12 розділу ІІІ Статуту виконавчим органом об`єднання є правління, яке обирається на 1 (один) календарний рік і підзвітне загальним зборам. Правління здійснює керівництво поточною діяльністю об`єднання та має право приймати рішення з питань діяльності об`єднання, визначених статутом.
Пунктом 14 розділу ІІІ Статуту передбачено, що до компетенції правління належить: підготовка кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; здійснення контролю за своєчасною сплатою співвласниками внесків і платежів та вжиття заходів щодо стягнення заборгованості згідно із законодавством; розпорядження коштами об`єднання відповідно до затвердженого загальними зборами об`єднання кошторису; укладення договорів про виконання робіт, надання послуг та здійснення контролю за їх виконанням, з урахування обмежень, встановлених частиною 3 розділу 3 Статуту об`єднання; ведення діловодства, бухгалтерського обліку та звітності про діяльність об`єднання; скликання та організація проведення загальних зборів співвласників або зборів представників; призначення письмового опитування співвласників та утворення відповідної комісії для його проведення; припинення дій третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласників. реалізація прав об`єднання, визначених пунктом 4 розділу II цього Статуту; затвердження штатного розкладу об`єднання, прийняття рішень про прийом на роботу та звільнення працівників об`єднання. Правління зобов`язане: неухильно дотримуватись вимог Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», чинного законодавства України та даного Статуту; на вимогу ревізійної комісії (ревізора) невідкладно надавати документи бухгалтерського і податкового обліку, фінансової, статистичної, податкової звітності та інші документи, які дають можливість дослідити фінансово-господарську діяльність об`єднання за будь-який період його діяльності.
Відповідно до п. 15 розділу ІІІ Статуту засідання правління проводяться не менше ніж один раз на три місяці, якщо інше не визначено рішенням загальних зборів. Кожен член правління має на засіданні правління один голос та не має права передоручати своє право брати участь у засіданнях та голосувати іншим особам. Рішення правління приймається більшістю голосів від загальної кількості членів правління, якщо інше не встановлено рішенням загальних зборів об`єднання. Засідання правління скликається його головою або не менш як третиною членів правління. Веде засідання правління голова правління, а в разі відсутності голови - його заступник. У разі відсутності голови правління та його заступника, засідання правління веде один із членів правління, обраний головуючим простою більшістю голосів від кількості присутніх на засіданні членів правління. Рішення правління викладаються у протоколі засідання правління із зазначенням кожним з членів правління результату свого голосування («за» або «проти»), засвідченого власноручним підписом.
Згідно із п. 16 розділу ІІІ Статуту правління зі свого складу обирає голову правління та його заступника, якщо інший порядок обрання не встановлено загальними зборами об`єднання. На виконання своїх повноважень голова правління: веде засідання правління, якщо правління не доручило ведення засідання іншому члену правління; забезпечує виконання рішень загальних зборів та рішень правління; діє без доручення від імені об`єднання та укладає в межах своєї компетенції договори і вчиняє інші правочини відповідно до рішень правління; розпоряджається коштами об`єднання відповідно до затвердженого кошторису та рішень правління, має право першого підпису фінансових документів об`єднання; наймає на роботу в об`єднання працівників та звільняє їх, застосовує до них заходи заохочення та накладає стягнення, видає обов`язкові для працівників об`єднання накази у сфері трудових правовідносин; за рішенням правління видає довіреності на представництво інтересів об`єднання іншим особам; відкриває і закриває рахунки об`єднання в банківських установах та інших фінансових установах, підписує банківські та інші фінансові документи; відповідно до рішень правління здійснює інші дії, спрямовані на досягнення мети та завдань об`єднання. У разі відсутності голови правління його обов`язки виконує заступник.
01.12.2024 проведено Загальні збори ОСББ «Паркленд Куб», на яких, зокрема, обрано членів правління об`єднання: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , що вбачається із наданих позивачем підсумків голосування щодо кожного питання порядку денного Загальних зборів ОСББ «Паркленд Куб» від 14.01.2025.
Відповідно до протоколу №2 від 14.07.2025, відбулось засідання правління ОСББ «Паркленд Куб» на якому було обрано головою правління ОСОБА_1 з 16.07.2025.
17.07.2025 головою правління ОСОБА_1 видано наказ №1, згідно із яким остання приступила до виконання обов`язків голови правління ОСББ «Паркленд Куб» з правом підпису усіх бухгалтерських, фінансово-господарських та інших документів.
Частиною 3 статті 99 Цивільного кодексу України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Конституційний Суд України у рішенні від 12.01.2010 №1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини 3 статті 99 Цивільного кодексу України (у попередній редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України від 13.05.2014 № 1255-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів») зазначив, що зміст положень статті 99 Цивільного кодексу України треба розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу щодо виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 36 Кодексу законів про працю України (припинення трудового договору, з підстав, які передбачені іншими законами) трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний.
Системний аналіз частини 3 статті 99 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №510/456/17, від 04.02.2020 у справі №915/540/16).
Згідно зі статтею 92 Цивільного кодексу України дієздатність юридичної особи здійснюється через її органи. Поняття дієздатності є цивілістичним, а отже, формування, зміна та припинення органів юридичної особи регулюються цивільним законодавством. Той факт, що члени колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособовий його керівник перебувають у трудових відносинах із товариством, не встановлює пріоритет трудового регулювання над цивільним, оскільки до цих відносин не може застосовуватися модель «роботодавець - працівник», властива трудовим відносинам. Правовий статус членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового його керівника значно відрізняється від статусу інших працівників, що обумовлено специфікою його трудової діяльності, яка полягає у виконанні ним функцій по управлінню товариством.
Таким чином, умовою для звільнення працівника, який є посадовою особою, є припинення повноважень цієї посадової особи, яке має відбуватися відповідно до законодавства та передувати звільненню, оскільки поняття «припинення повноважень» не є тотожним поняттю «звільнення».
З матеріалів справи вбачається, що більшістю від складу правління ОСББ «Паркленд Куб» ( ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) прийнято рішення про припинення повноважень Голови правління ОСОБА_1 з 18.03.2026, яке і оформлено оспорюваним протоколом №2.
Отже, припинення повноважень позивача здійснено у відповідності до чинного законодавства та статутних документів ОСББ, повноваженим на те органом - Правлінням ОСББ. 
Суд відзначає, що хоча права учасника товариства брати участь в управлінні справами товариства, бути обізнаним про скликання загальних зборів, брати участь у загальних зборах та у голосуванні з питань порядку денного, і гарантоване законом, проте обставина неповідомлення учасника господарського товариства про скликання загальних зборів не завжди може бути підставою для визнання недійсними рішень, прийнятих на таких зборах, що підтверджується сталою практикою Верховного Суду, сформованою у корпоративних відносинах у спорах про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників господарського товариства.
Верховний Суд у постанові від 01.09.2023 у справі №909/1154/21 зазначив про те, що ця обставина (неповідомлення учасника господарського товариства про скликання загальних зборів) у разі оскарження учасником товариства рішень загальних зборів сама по собі не є самостійною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів господарського товариства. Ця обставина може бути підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у разі, якщо учасник товариства, який звертається до суду з позовом про визнання недійсним рішення загальних зборів, довів не лише факт його неповідомлення, а також довів належними та допустимими доказами, зокрема, але не виключно: існування інших підстав для визнання недійсним рішення загальних зборів.
Судом не встановлено наявності підстав для визнання недійсними оскаржуваних рішень правління, а також наявності порушень прав та / або інтересів позивача як члена правління та голови, а тому питання повідомлення / неповідомлення позивача про засідання правління не може бути самостійною підставою для визнання недійсними оспорюваних рішень.
Судом взято до уваги спосіб комунікації між членами правління ОСББ «Паркленд Куб», а саме шляхом спілкування у месенджері «Телеграм», що вбачається із протоколу засідання правління №7 від 23.03.2021, підтверджується матеріалами справи та не заперечується самим позивачем.
Так із наданих роздруківок відповідного чату вбачається, що ОСОБА_1 була обізнана про засідання правління, яке оформлено Протоколом №2, і позивачем не подано жодного доказу в підтвердження скликання зборів правління в інший спосіб.
У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17 викладений такий висновок щодо застосування норми пункту 6 статті 3 Цивільного кодексу України:
«Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Водночас, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.02.2021 у справі №754/5841/17 сформульовано такий висновок:
«Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло».
Про заборону суперечливої поведінки (принципcontra factum proprium) Верховний Суд вкотре нагадав у постановах Касаційного цивільного суду від 12.12.2022 у справі №126/2200/20 від 14.12.2022 та від 25.01.2023 у справі №760/34680/19.
Отже суд зауважує, що на засіданні членів правління 14.07.2025, серед яких була позивач, поставали питання аналогічні тим, що були предметом розгляду засідання членів правління 18.03.2026, на якому прийняті оскаржувані саме позивачем рішення, оформлені протоколом №2.
Так, 14.07.2025 члени правління, серед яких був позивач, вирішували питання звільнення голови правління відповідача та обрання головою правління відповідача саме позивача з 16.07.2025.
В тому числі і позивач на засіданні членів правління 16.07.2025 голосувала за звільнення попереднього голови правління та за власне обрання головою правління.
Засідання членів правління, яке відбулося 16.07.2025 було оформлено протоколом №2 і не оскаржувалося позивачем, а навпаки на його підставі позивач приступила до виконання обов`язків голови правління відповідача (наказ №1 від 17.07.2025), незважаючи на відсутність на засіданні одного члена правління ( ОСОБА_7 ) і питання належного його повідомлення про таке засідання.
Оцінюючи вказані дії позивача суд звертає увагу на суперечливу поведінку позивача щодо відношення до засідання членів правління на якому ОСОБА_1 обрано головою правління та щодо засідання членів правління на якому її звільнено з посади голови правління, яка є забороненою і свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.
В частині тверджень відповідача про зазначення в протоколі іншого ім`я (замість « ОСОБА_3 » зазначено «ОСОБА_3») суд дійшов висновку про допущення технічної помилки, яка обумовлена етимологічною та фонетичною схожістю імені, проте така технічна помилка не призвела до реального порушення прав позивача та не спотворила волевиявлення членів правління щодо прийнятих на засіданні рішень, а відтак не може бути підставою для визнання недійсними рішень, що оформлені Протоколом №2. 
Як зазначає сам позивач, вимога про скасування реєстраційної дії змін до відомостей про юридичну особу є похідною у даному спорі від вимоги про визнання недійсним Протоколу №2, а відтак не підлягає задоволенню з огляду на висновок суду про відсутність підстав для задоволення основної.
Разом з тим, варто відзначити, що технічні недоліки, описки чи неточності в даних осіб, якщо особу можливо ідентифікувати за іншими реквізитами (РНОКПП, паспортні дані, правовстановлюючі документи на квартиру), не руйнують легітимності волевиявлення та підлягають виправленню в позасудовому порядку, в тому числі через подання відповідної заяви про виправлення технічної помилки нотаріусу.
Крім того, на переконання суду, звернення з позовом про скасування реєстраційної дії через очевидну описку є неефективним способом захисту, оскільки відсутнє порушення матеріального права, скасування реєстраційних записів чи втручання у реєстри можливе лише за умови реального порушення прав, а не через наявність технічних чи очевидних недоліків.
Надаючи правову оцінку наказу (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) №2 від 20.03.2026, який позивач просить суд визнати незаконним, судом встановлено, що в якості підстави в ньому зазначено «за угодою сторін», з посиланням на п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.
При цьому, позивач звертає увагу, що ніколи не зверталась до відповідача із заявою про звільнення за угодою сторін з посади голови правління та погодження на звільнення не надавала.
За своєю організаційно-правовою формою відповідач відноситься до непідприємницького товариства, відповідно, на працівників такого товариства поширюється положення частини 3 статті 99 Цивільного кодексу України.
Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.
Тобто, підставою для розірвання договору згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України є рішення власника в особі його вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.
Системний аналіз положень пункту 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України та частини 3 статті 99 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №510/456/17, від 04.02.2020 у справі №915/540/16).
Розірвання трудового договору згідно з пунктом 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи, тобто рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. Для звільнення за вказаною нормою мають бути присутні обставини: звільнений працівник повинен бути посадовою особою товариства; повинно заздалегідь відбутись припинення його повноважень (окреме рішення вищого органу управління), що в наступному є підставою для розірвання з ним трудового договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України та статутними документами товариства.
Таким чином, умовою для звільнення працівника, який є посадовою особою, за цією статтею Кодексу законів про працю України є припинення повноважень цієї посадової особи, яке має відбуватися відповідно до законодавства та передувати звільненню, оскільки поняття «припинення повноважень» не є тотожним поняттю «звільнення».
У спірних правовідносинах наявні критерії для застосування саме пункту 5 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України, проте у наказі (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту) №2 від 20.03.2026 підставою припинення трудового договору є угода сторін згідно з п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.
Варто відзначити, що невірно зазначена підстава припинення трудового договору порушує права звільненого, оскільки визначені нормами чинного законодавства підстави для звільнення тягнуть за собою різні правові наслідки. В даному випадку, спірним наказом позивача позбавлено права передбаченого статтею 44 Кодексу законів про працю України.
Суд погоджується із доводами позивача про зазначення у наказі (розпорядженні) про припинення трудового договору (контракту) №2 від 20.03.2026 невірної підстави для звільнення, у зв`язку з чим підстави для висновку про його законність у суду відсутні.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про визнання незаконним наказу №2 від 20.03.2026 про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління ОСББ «Паркленд Куб» на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.
Разом з тим, у спірних правовідносинах визнання вказаного наказу незаконним не тягне за собою поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з огляду на висновок суду про відсутність підстав для визнання недійсним рішення правління ОСББ «Паркленд Куб», яке оформлено протоколом №2 від 18.03.2026, яким припинено повноваження голови правління ОСОБА_1. 
За приписами статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з приписами частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Правила щодо оцінки доказів закріплено у статті 86 Господарського процесуального кодексу України, згідно частини першої якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінка доказів - це розумова, пізнавальна діяльність суду, яка полягає у дослідженні якісних і кількісних ознак зібраних доказів у конкретній справі. Закон не регулює порядок роздумів судді. Проте норми права встановлюють зовнішні умови, гарантії, які забезпечують істинність логічних висновків суддів.
Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №917/549/20.
Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та визнання незаконним наказу №2 від 20.03.2026 про звільнення ОСОБА_1 з посади Голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Паркленд Куб» на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. В іншій частині позовних вимог (визнання недійсним рішення правління, яке оформлене Протоколом №2, скасування реєстраційної дії, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) необхідно відмовити з викладених підстав.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, №303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, суд зазначає, що іншим доводам оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Визнати незаконним наказ №2 від 20.03.2026 про звільнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з посади Голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Паркленд Куб» (03066, м. Київ, вул. Практична, буд. 1; ідентифікаційний код 43421361) на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України.
3. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Паркленд Куб» (03066, м. Київ, вул. Практична, буд. 1; ідентифікаційний код 43421361) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн. 00 коп. Видати наказ.
4. В іншій частині у задоволені позову відмовити.
5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 17.08.2026.

Суддя В.П. Босий