ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
27 серпня 2026 року | Справа № 280/6466/26 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
про визнання протиправним рішення, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач), в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 25.12.2025 П/С №923050121675, яким відмовлено в оформленні та виплаті допомоги поховання за померлого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заявою від 19.12.2025 № 4950;
зобов`язати відповідача призначити і виплатити позивачу допомогу на поховання його батька - померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у розмірі двох розрахункових сум пенсії, яку отримував ОСОБА_2 .
На обґрунтування позовних вимог у позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько, ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Позивач, як особа, яка здійснила поховання свого батька, має право на отримання допомоги на поховання в розмірі двомісячної пенсії. У зв`язку з чим, позивач звернувся із заявою від 19.12.2025 № 4950 до ГУ ПФУ в Запорізькій області про виплату допомоги на поховання, однак рішенням від 25.12.2025 П/С №923050121675 відмовлено йому в оформленні та виплаті допомоги на поховання. Вважає, що згідно з нормами законодавства виплата вказаної допомоги пов`язується лише з фактом поховання пенсіонера і право на неї має особа, яка здійснила таке поховання. Жодних застережень, обмежень, заборон про виплату такої допомоги особам, що здійснили поховання пенсіонера, якому по тим чи іншим підставам призупинено виплату пенсії, діюче законодавство не містить. Для отримання допомоги на поховання, позивачем було надано всі документи, передбачені пунктом 5.1 розділу V Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, виконавши всі умови, що визначені чинним законодавством. Тому таке рішення відповідача є протиправним, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою судді від 01.07.2026 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.
Відповідач позов не визнав, 15.07.2026 через систему «Електронний суд» надіслав відзив (вх. №40312), у якому пояснює, що виплата пенсії ОСОБА_2 призупинена з 01.05.2023 р. у зв`язку з тривалою неоплатою. Наголошує, що за життя отримувач пенсійних виплат до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою щодо поновлення виплати пенсії, в тому числі із повідомленням про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації не зверталась. Пенсійна справа знята з обліку з 01.12.2025 у зв`язку зі смертю пенсіонера ОСОБА_2 – ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вважає, що позивачу правомірно відмовлено у виплаті допомоги на поховання, оскільки у силу статті 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» допомога на поховання пенсіонера виплачується в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті, в той же час ОСОБА_2 на момент смерті пенсію не отримував і з заявою про поновлення виплати не звертався. Отже, з урахуванням вищезазначеного, неможливо виконати звернення позивача щодо виплатити допомоги на поховання, законні підстави відсутні, у зв`язку із чим просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України). 
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 06.06.1969.
ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача помер. 
Факт смерті ОСОБА_2 встановлено рішенням Дніпровського районного суду міста Запоріжжя від 28.11.2025 по справі № 334/9947/25.
03.12.2025 Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видане свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 .
Сторони визнають, що 19.12.2025 ОСОБА_3 відповідно до статті 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» подав заяву № 4950 щодо оформлення допомоги на поховання за померлого ОСОБА_2 .
Однак, ГУ ПФУ в Запорізькій області прийнято рішення від 25.12.2025 П/С №923050121675, яким ОСОБА_3 відмовлено в оформленні та виплаті допомоги на поховання. На обґрунтування рішення зазначено, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_2 перебувала на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області в с. Давидівка Мелітопольського району Запорізької області та отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з інформацією, яка міститься в електронній пенсійній справі померлого ОСОБА_2 фактичне місце проживання с. Давидівка Мелітопольського району Запорізької області є тимчасово окупованою російською федерацією територією України. Виплата пенсії ОСОБА_2 призупинена з 01.05.2023 у зв`язку з тривалою неоплатою відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пунктом 14-4 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що громадяни України, які проживають на тимчасово окупованих територіях України або під час тимчасової окупації територій виїхали на підконтрольну Україні територію, виплата пенсії згідно з цим Законом проводиться за умови неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та російської федерації неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації підтверджується повідомленням про це органу Пенсійного фонду в заяві особи про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії. За життя отримувач пенсійних виплат до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою щодо поновлення виплати пенсії, в тому числі із повідомленням про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації не зверталась. Пенсійна справа знята з обліку з 01.12.2025 у зв`язку зі смертю пенсіонера 15.11.2025. Статтею 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на його поховання в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті. Статтею 1219 Цивільного Кодексу України визначено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема право на пенсію.
Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову в оформленні та виплаті допомоги на поховання померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернувся із даним позовом до суду про його скасування.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 3 статті 9 Закону № 1058-IVу солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду. До соціальних послуг, передбачених цим Законом, належить допомога на поховання пенсіонера.
Згідно зі статтею 53 Закону № 1058-IV у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1).
Звернення за допомогою на поховання регламентовано нормами розділу V Порядку № 22-1.
Пунктом 5.1 Порядку № 22-1 передбачено, що особа, яка звертається по допомогу на поховання, подає до органу, що призначає пенсію, документ, що посвідчує особу заявника, заяву про виплату допомоги на поховання (додаток 8), свідоцтво про смерть та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання (додаток 14 до Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.07.2008 № 1269/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 липня 2008 року за № 691/15382) або довідку про смерть пенсіонера. У разі реєстрації смерті за межами України подається свідоцтво про смерть або інший документ, що підтверджує факт смерті, виданий компетентним органом іноземної держави.
Згідно з пунктом 5.2 Порядку № 22-1 заява про виплату допомоги на поховання та необхідні документи працівником структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, приймаються у порядку, передбаченому пунктом 4.2 розділу IV цього Порядку, та засобами програмного забезпечення передаються для опрацювання до структурного підрозділу з питань виплати пенсій органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера.
Судом встановлено, що заява від 19.12.2025 № 4950 щодо оформлення допомоги на поховання за померлого ОСОБА_2 відповідно до статті 53 Закону №1058-IV подана ОСОБА_3 .
Позивач вказує, що ОСОБА_3 діяв як його представник, проте до матеріалів справи жодних доказів з цього приводу не надано.
До того ж, разом із заявою ОСОБА_3 надані копії оригіналів наступних документів:
- паспорт громадянина України ОСОБА_3 СА791604, дата видачі – 06.11.1998, виданий Якимівським РВ УМВС України в Запорізькій області;
- довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_3 ;
- довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_3 ;
- довідка про відкритий рахунок в банку;
- свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , видане Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 03.12.2025, серія НОМЕР_2 , місце смерті – село Давидівка, Мелітопольський район, Запорізька область;
- витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання від 03.12.2025 № 00055131707 ОСОБА_2 .
Однак, жодних документів, що стосуються позивача до заяви від 19.12.2025 №4950 ОСОБА_3 долучено не було.
Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази стосовно звернення позивача про виплату йому допомоги на поховання ОСОБА_2 .
З огляду на вищенаведене, не встановивши наявність матеріально-правової заінтересованості позивача в оскаржуваному рішенні, суд не вбачає підстав аналізувати доводи позивача, що стосуються правомірності прийняття оскаржуваного рішення.
Суд наголошує на тому, що з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо правомірності рішень чи дій, котрі оскаржуються. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову, незалежно від правомірності чи неправомірності оскаржуваного рішення чи дій. Відтак, висновки суду щодо протиправності оскаржуваного позивачем рішення не мають самостійного правового значення.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 №640/21611/19.
З огляду на вищенаведене, відсутність у позивача матеріально-правової заінтересованості є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.
Таким чином, суд може робити висновок про неправомірність рішень, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та про порушення у зв`язку із цим прав позивача лише у випадку доведення позивачем порушення його прав, чи свобод чи охоронюваних законом інтересів. Оцінка рішень за позовом особи, яка не є потерпілою у конкретних правовідносинах, апріорі не може призвести до захисту прав і не узгоджується із завданнями адміністративного судочинства.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заяви №17160/06 та №35548/06; п. 33).
Суд зазначає, що оскарженим рішенням від 25.12.2025 П/С №923050121675 ГУ ПФУ в Запорізькій області в оформленні та виплаті допомоги на поховання було відмовлено ОСОБА_3 .
Тобто, спірне рішення не стосується позивача, відтак, не зумовило виникнення чи порушення будь яких індивідуально-виражених прав і обов`язків для позивача, що підлягають захисту чи відновленню в порядку адміністративного судочинства. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
За приписами частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання протиправним рішення, його скасування та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснюється. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. 

Суддя І.В. Батрак