Справа №588/1051/26 | Головуючий у суді 1-ї інстанції - Лебедь О. В.
Номер провадження 33/816/1458/26 | Суддя-доповідач Шинкаренко А. І.
Категорія  130 КУпАП |

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Шинкаренко А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Олянюка В.Л. на постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 21 липня 2026 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,
у с т а н о в и л а:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Постановою судді Тростянецького районного суду Сумської області від 21 липня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665 грн 60 коп на користь держави.
Судом установлено, що 31 травня 2026 року о 14 год 51 хв в м. Тростянець по вул. Миру, 6, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Мazda» державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізтора «Драгер 6820», чи в медичному закладі КНП «Тростянецька міська лікарня» Тростянецької МР, відмовився під відеозапис, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвокат Олянюк В.Л., подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 21 липня 2026 року та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції самостійно змінив фабулу інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Зокрема, у розділі протоколу про адміністративне правопорушення «Опис установлених даних» зазначено, що правопорушення вчинено 31 січня 2026 року о 14 год 51 хв, тоді як у постанові суд визначив дату його вчинення як 31 травня 2026 року. На думку апелянта, таким чином суд усунув недоліки процесуального документа на користь сторони обвинувачення та протиправно змінив дату вчинення правопорушення, яка є обов`язковим елементом фабули.
Крім того, захисник зазначає, що суд першої інстанції самостійно змінив місце вчинення адміністративного правопорушення. Зокрема, у протоколі місцем вчинення зазначено: м. Тростянець, вул. Миру, 6, тоді як у мотивувальній частині постанови суд зазначив, що матеріалами справи встановлено факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення на території міського парку.
Посилання суду першої інстанції на причини зупинки транспортного засобу у зв`язку з нібито неодноразовими скаргами громадян, на думку захисника, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом. Крім того, матеріалами справи належним чином не доведено самого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Так, на долученому до матеріалів справи відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції зафіксовано лише автомобіль у некерованому стані, тоді як ОСОБА_1 послідовно та категорично заперечував факт керування цим транспортним засобом.
Також захисник вказує на істотне порушення судом першої інстанції права на захист, оскільки питання про відмову в задоволенні клопотання захисника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було вирішено судом не під час судового розгляду, а лише шляхом зазначення відповідних мотивів у мотивувальній частині оскаржуваної постанови.
Крім того, апелянт зауважує, що судове засідання відбулося 20 липня 2026 року, тоді як оскаржувана постанова датована 21 липня 2026 року, що, на його думку, не узгоджується з вимогою статті 285 КУпАП.
Зазначені в протоколі ознаки алкогольного сп`яніння, на думку захисника, не підтверджені жодним належним і допустимим доказом. Крім того, суд першої інстанції, попри відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія, безпідставно наклав на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Враховуючи викладене, апелянт вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, не доведена належними та допустимими доказами, а тому в його діях відсутні подія та склад адміністративного правопорушення.
Позиція учасників апеляційного розгляду.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином.
Захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Горелов А.В. в судове засідання не з`явився, проте подав даткові пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги захисника Олянюка В.Л. та просив скасувати оскаржувану постанову і закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Крім того, просив розглянути справу за його відсутності.
З урахуванням положень ст. 268 та ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також заяви захисника про розгляд справи за його відсутності, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника.
Мотиви суду.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови в межах апеляційного перегляду, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності до закону.
Згідно з ч. 1 ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП (ч. 2 ст. 251 КУпАП).
Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП ґрунтується на фактичних даних досліджених доказів:
-протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 680322 від 31 травня 2026 року;
-направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, яким зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння в КНП «Тростянецька міська лікарня» Тростянецької МР;
-відеозапису із нагрудної камери працівника поліції, на якому зафіксовано виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння та відмову водія від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння.
На підставі вказаних доказів, які є належними, допустимими та достатніми для ухвалення відповідного рішення, суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку, що водій ОСОБА_1 31.05.2026 о 14 год 51 хв у м. Тростянець, по вул. Миру, 6, керував транспортним засобом «Мazda» державний номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, почервоніння обличчя. Від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також в найближчому закладі охорони здоров`я КНП «Тростянецька міська лікарня» Тростянецького МР, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з таких підстав. 
Частина 1 статті 130 КУпАП, зокрема, передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 №1306.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9 Правил дорожнього руху).
Пунктом 2.5 Правил дорожнього руху встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Законодавством не тільки не передбачено права водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а й встановлено обов`язок для водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції самостійно визначив іншу дату вчинення адміністративного правопорушення, ніж ту, що зазначена у протоколі, та нібито вийшов за межі своїх повноважень, апеляційний суд зазначає таке.
За змістом ст. 256 КУпАП у протоколі зазначаються, зокрема, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення. Водночас протокол є одним із доказів у справі та не має наперед установленої сили.
Відповідно до ст. 280 КУпАП під час розгляду справи суд зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, встановлення фактичних обставин адміністративного правопорушення не обмежується виключно відомостями, зазначеними у протоколі. Суд зобов`язаний оцінити протокол у сукупності з іншими доказами та встановити фактичні обставини події.
У цьому контексті доводи апеляційної скарги про те, що зазначення у протоколі неправильної дати вчинення адміністративного правопорушення саме по собі виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності, є необґрунтованими.
Як встановлено з матеріалів справи, у протоколі про адміністративне правопорушення у графі щодо дати вчинення правопорушення зазначено 31 січня 2026 року о 14 год 51 хв, тоді як із сукупності інших матеріалів справи, зокрема відеозапису з нагрудної камери працівника поліції та інших письмових матеріалів, однозначно встановлюється, що подія, яка ставиться ОСОБА_1 у провину, мала місце 31 травня 2026 року о 14 год 51 хв.
Таким чином, зазначення у протоколі 31 січня 2026 року замість 31 травня 2026 року є очевидною технічною опискою, а не зміною фактичних обставин правопорушення.
При цьому суттєвим є те, що така неточність не створює невизначеності щодо самої події, яка ставиться особі у провину, оскільки дата, час, обставини зупинки транспортного засобу, особа водія, транспортний засіб та послідовність подій узгоджуються між собою та підтверджуються сукупністю доказів.
Відповідно до статті 252 КУпАП суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Тому дата вчинення адміністративного правопорушення може бути встановлена судом не лише безпосередньо з протоколу, а й на підставі інших належних та допустимих доказів, якщо такі докази дають змогу достовірно визначити час вчинення події.
Отже, встановлення судом першої інстанції дати вчинення правопорушення на підставі сукупності досліджених доказів не є зміною фабули правопорушення чи виходом суду за межі обставин, що підлягають встановленню. Навпаки, це є виконанням судом обов`язку, передбаченого статтею 280 КУпАП, щодо повного та об`єктивного з`ясування обставин справи.
Із долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису з нагрудної камери працівника поліції встановлено, що 31 травня 2026 року о 14 год 51 хв у м. Тростянець на вул. Миру, 6, працівники поліції із використанням спеціальних звукових сигналів зупинили автомобіль «Mazda», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм працівники поліції повідомили йому причини зупинки транспортного засобу, а саме — надходження скарг від громадян на небезпечне керування автомобілем.
Під час перевірки особи водія працівники поліції виявили у ОСОБА_1 явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та почервоніння обличчя.
Відповідно до вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, працівники поліції запропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу або проїхати до найближчого закладу охорони здоров`я, на що останній категорично відмовився.
За таких обставин апеляційний суд вважає долучені відеозаписи достатніми для того, щоб у сукупності з іншими письмовими доказами дійти висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги про те, що на відеозаписі не зафіксовано безпосередньо рух транспортного засобу, апеляційний суд, вважає їх безпідставними, з огляду на таке.
Як встановлено з дослідженого відеозапису, після зупинки транспортного засобу, працівник поліції підійшов до автомобіля, за кермом якого був ОСОБА_1 . При цьому двигун транспортного засобу знаходився в робочому стані. Зазначені обставини у сукупності з іншими даними, зафіксованими на відеозаписі, дають підстави для висновку про те, що саме ОСОБА_1 безпосередньо керував транспортним засобом до його зупинки.
Крім того, відеозапис дає можливість ідентифікувати транспортний засіб, особу ОСОБА_1 як водія та обставини, що безпосередньо передували його спілкуванню з працівниками поліції. Під час такого спілкування ОСОБА_1 не заперечував факту керування транспортним засобом та не повідомляв про те, що автомобілем керувала інша особа.
Отже, сукупність установлених обставин — перебування ОСОБА_1 на місці водія, робочий стан двигуна транспортного засобу, обставини його зупинки, зафіксовані на відеозаписі, а також поведінка та пояснення ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції — узгоджується між собою та підтверджують факт керування ним транспортним засобом.
Окрім цього, апеляційний суд зауважує, що питання поважності чи неповажності причин зупинки автомобіля поліцейськими не є предметом судового розгляду в справі про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП, а відтак вирішення цього питання не може бути підставою для скасування постанови суду.
Доводи захисника про те, що суд першої інстанції не перевірив наявність у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, зазначених у протоколі, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки такі ознаки були безпосередньо зафіксовані працівниками поліції та відображені у протоколі, а відповідні обставини підтверджуються дослідженим відеозаписом.
Також безпідставними є доводи апеляційної скарги захисника щодо зазначення судом першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення території міського парку як загального орієнтира місця події, оскільки таке узагальнення обстановки в тексті рішення є способом опису фактичних обставин справи й жодним чином не спростовує належну прив`язку правопорушення до конкретного місця, зафіксованого в матеріалах справи.
Долучена до протоколу довідка інспектора СРПП ВП № 1 (м. Тростянець) Охтирського РВП ГУНП в Сумській області спростовує доводи апелянта про відсутність у ОСОБА_1 посвідчення водія. Так, останній має посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 15 лютого 2025 року, строк дії якого закінчується 15 лютого 2027 року. 
Отже, суд першої інстанції, урахувавши вимоги ст. 33 КУпАП, законно та обґрунтовано наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не постановив окремої постанови про відмову у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції, є безпідставними. 
Як встановлено з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції навів мотиви, з яких дійшов висновку про неможливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції, зокрема зазначив, що захисник не підключився до системи зв`язку у визначений час.
Саме по собі не вирішення такого питання окремою постановою не свідчить про істотне порушення права на захист, якщо судом наведено мотиви відповідного процесуального рішення, а особа мала реальну можливість реалізувати свої процесуальні права.
Щодо допущеної в оскаржуваній постанові суду першої інстанції описки в даті її постановлення апеляційний суд зазначає таке.
Зазначення неточної дати постановлення судового рішення, якщо з матеріалів справи достовірно встановлюється фактична дата його ухвалення, є очевидною технічною опискою, яка сама по собі не впливає на законність та обґрунтованість судового рішення по суті.
Така описка може бути виправлена судом, який постановив відповідне судове рішення, у порядку, передбаченому законом, та не є безумовною підставою для його скасування, якщо вона не вплинула на зміст прийнятого рішення та не призвела до порушення прав учасників провадження.
Отже, зазначені апелянтом неточності не свідчать про істотне порушення вимог КУпАП та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, всебічно, повно та неупереджено встановив обставини справи, надав належну оцінку кожному доказу з точки зору його належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Адміністративне стягнення накладено в межах санкції зазначеної статті з урахуванням вимог статті 33 КУпАП.
Таким чином, апеляційний суд вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, не встановив підстав для його скасування, а тому, оскаржувану постанову судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя
п о с т а н о в и л а:
Постанову судді Тростянецького районного суду Сумської області від 21 липня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Олянюка В.Л. на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Сумського апеляційного суду | Шинкаренко А. І.