ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/6834/25 Головуючий суддя І інстанції Бондаренко І. Е.
Провадження № 22-ц/818/923/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: щодо визнання незаконним акта, що порушує право власності

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року  м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Харченко Костянтина Сергійовича на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2025 року у цивільній справі № 635/6834/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Державний реєстратор прав на нерухоме майно Іващенко Олена Іванівна, Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, про скасування рішення державного реєстратора,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 через свого представника – Харченко К.С. звернулася з позовом до  ОСОБА_2 про скасування рішення державного реєстратора.
Позивач зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.2024 належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер 6325181500:01:006:0441 площею 0,06 га, що розташована на території Лизогубівської сільської ради, в садівничому товаристві «Світанок», про що здійснено відповідний запис в реєстрі речових прав на нерухоме майно. На цій же земельній ділянці мамою Позивача було збудовано садовий будинок, проте зареєструвати право власності на нього вона за своє життя так і не встигла. 
Позивач після прийняття спадщини вирішила ввести в експлуатацію та зареєструвати право власності на збудований на вказаній земельній ділянці садовий будинок шляхом реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта та реєстрації права власності.
Вказала, що після звернення з цією метою до державного реєстратора Бездітко Н.А. 01.05.2025 отримала рішення №78673233 про відмову в реєстрації права власності у зв`язку з тим, що за даною адресою вже зареєстровано об`єкт, а саме садовий будинок за реєстраційним номером: 2847399563120, право власності на який зареєстровано за іншою особою.
Ознайомившись з відомостями, що містяться в Державному реєстрі речових прав
на нерухоме майно було виявлено, що в реєстрі міститься запис про реєстрацію права власності на садовий будинок 200, літ.«А-1» з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 63,7 кв.м., що знаходиться за адресою Харківська обл., Харківський район, тг. Безлюдівка, в садівничому товаристві «Світанок» за Відповідачем - Бєлєвцовою Ю.О.. Даний запис внесений на підставі рішення Третьої особи - Державного реєстратора прав на нерухоме майно Іващенко Олени Іванівни.
Вважає, що під час прийняття рішення про державну реєстрацію та проведення самої державної реєстрації за Відповідачем не були дотримані вимоги чинного на той час законодавства, оскільки не був проведений весь комплекс дій, які покладені на реєстратора Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", що призвело до протиправного, за відсутності відповідних підстав, вилучення у Позивача садового будинку.
Зауважує, що у Позивача існують побоювання, що Відповідач дізнавшись про існування цього судового провадження може спробувати переоформити садовий будинок 200, літ."А-1" з господарськими будівлями та спорудами Харківська обл., Харківський р., тг. Безлюдівська, "Світанок" садівниче товариство на третіх осіб, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Дані побоювання підкріплюються тим, що Відповідач фактично рейдерськими діями зареєструвала на своє ім`я право власності на садовий будинок та така зухвала поведінка викликає сумнів в добросовісності подальших дій Відповідача.
Проте, вчасне вжиття заходів забезпечення позову у даній справі дозволить досягти мети ефективного захисту прав Позивача.
З метою забезпечення позову представником позивача і було подано до суду відповідну заяву, якою просив суд до закінчення розгляду даної справи по суті і набранням остаточним судовим рішенням законної сили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 відчуження садового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2847399563120.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2025 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Харченко Костянтин Сергійович подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити.до закінчення розгляду даної справи по суті і набранням остаточним судовим рішенням законної сили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 відчуження садового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2847399563120.
В обґрунтування скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду.
Зауважує, що у матеріалах справи наявні документи, що підтверджують право власності Позивача на земельну ділянку № НОМЕР_2 та спірне зареєстроване право власності Відповідача на садовий будинок також під номером 200. Адреса місця знаходження земельної
ділянки повністю співпадає з адресою місця знаходження садового будинку. Також, до позовної заяви Позивачем було долучено Витяг з Реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (на підставі якого Позивач намагалася зареєструвати право власності на спірний будинок), технічний паспорт на цей будинок, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, технічну документацію із землеустрою, Інформаційні довідки з реєстру речових прав. Отже, в матеріалах справи наявна достатня кількість належних та допустимих доказів того, що саме садовий будинок АДРЕСА_2 , який розміщений на належній Позивачу земельній ділянці, пов`язаний з предметом позову – скасування рішення держаного реєстратора про реєстрацію права власності на цей садовий будинок за Відповідачем.
Таким чином, Харківський районний суд Харківської області під час винесення оскаржуваної ухвали не в повному обсязі з`ясував обставини, що мають значення для справи та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи.
Колегія суддів, вислухала доповідь суддю-доповідача, розглянула скаргу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що не перешкоджає її розгляду скарги відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, та перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
За правилом п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відмовляючи у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений захід забезпечення у запропонованій редакції є невизначеним за колом зобов`язаних осіб і ідентифікацією об`єкта, а також недостатньо обґрунтованим доказами реальної загрози утруднення виконання рішення. За цих умов його застосування призвело б до непропорційного втручання у права відповідача та могло б ускладнити належне внесення обтяження до реєстру, що суперечить засадам співмірності, обґрунтованості й ефективності заходів забезпечення (ст. 149–151 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно з частиною 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами. Зазначеного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, – навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Аналогічний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).
Колегія суддів зважає на те, що у провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи — державного реєстратора прав на нерухоме майно Іващенко О.І., про скасування рішення державного реєстратора щодо реєстрації права власності на садовий будинок у садівничому товаристві «Світанок». Із заяви вбачається, що позивач володіє земельною ділянкою на підставі свідоцтва про право на спадщину, однак право власності на збудований будинок не реєструвалося; у державному реєстрі право власності на спірний будинок зареєстроване за відповідачем. Позивач просить до набрання законної сили рішенням суду вжити заходів забезпечення шляхом заборони відчуження зазначеного будинку, посилаючись на ризик його подальшого переоформлення на третіх осіб.
Згідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.09.2024 року виданого на ім`я ОСОБА_1 , спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки:
- кадастровий номер - 6325181500:01:006:0441, площа 0,06 га;
- вид цільового призначення: 01.06 Для колективного садівництва;
- категорія земель - землі сільськогосподарського призначення;
- місце розташування: АДРЕСА_2 ;
- земельні сервітути не встановлені; будь-які обмеження та обтяження щодо використання земельної ділянки - відсутні;
- склад (експлікація) земельних угідь: багаторічні насадження, площею 0,06 га, яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІІ-ХР номер 003675, виданого Лизогубівською сільською радою Харківського району Харківської області 28.09.1999 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю за № 1193. Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку підлягає державній реєстрації.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано садовий будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2847399563120. 
Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір щодосадового будинку АДРЕСА_2 , літ.«А-1» з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 63,7 кв.м., що знаходиться за адресою Харківська обл., Харківський район, тг. Безлюдівка, в садівничому товаристві «Світанок», реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2847399563120.
Обґрунтовуючи позов, позивач вказувала, що вона є спадкоємцем ОСОБА_3 , проте внаслідок неправомірних дій державного реєстратора її фактично позбавили спадщини щодо садового будинку, який належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом
10 вересня 2025 року вдруге ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову.
Заява обґрунтована тим, що забезпечення позову необхідно для запобігання в подальшому порушення прав позивача, та для забезпечення виконання в майбутньому рішення суду, оскільки позивач є добросовісним набувачем майна.
Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 як на підставу порушених прав посилалась на те, що відповідачка як власник спірного нерухомого майна може здійснити його відчуження на користь третіх осіб, що зробить неможливим ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернувся до суду.
Суд першої інстанції не звернув належної уваги, що між сторонами виник спір щодо права власності на садовий будинок, а тому ніщо не заважає подальшому відчуженню відповідачем спірного садового будинку, що перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача, може унеможливити виконанню рішення суду та змусить його звертатися до суду з новим позовом, що в цілому не забезпечує виконання завдання цивільного судочинства, яке визначене у ст. 2 ЦПК України: справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Зазначене, на думку апеляційного суду, свідчить про існування реальної загрози того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому виконання рішення суду, а тому вжиття заходів забезпечення позову є доцільним.
Суд апеляційної інстанції зважуючи інтереси сторін та правосуддя зазначає, що забезпечення позову є вимушеним легітимним, тимчасовим обмеженням прав відповідача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або їх скасування, та у світлі обставин цього спору є пропорційними легітимній меті.
За таких обставин судова колегія вважає, що заява ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню шляхом заборони відчуження садового будинку.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Враховуючи, що справа по суті спору не розглядалась, питання щодо розподілу судових витрат за подачу апеляційної скарги не вирішується.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката – Харченко Костянтина Сергійовича –задовольнити.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2025 року-скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву представника ОСОБА_1 адвоката – Харченко Костянтина Сергійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Державний реєстратор прав на нерухоме майно Іващенко Олена Іванівна, Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області, про скасування рішення державного реєстратора задовольнити.
Заборонити відчуження садового будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2847399563120. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 10 липня 2026 року.

Головуючий   В.Б. Яцина.

Судді колегії   Ю.М. Мальований.

О.Ю. Тичкова.